ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/15842/24
адміністративне провадження № К/990/15183/25, К/990/19677/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (далі - Суд):
Судді-доповідача - Бевзенка В.М.,
суддів: Стародуба О.П., Шарапи В.М.
розглянув у порядку письмового провадження касаційні скарги Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року (прийняте у складі головуючої судді Букіної Л.Є.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року (ухвалену у складі головуючого судді Добродняк І.Ю., суддів Бишевської Н.А., Семененка Я.В.) у справі №160/15842/24 за позовом Громадської організації «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ» до Дніпровської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Громадська організація «ЗБЕРЕЖИ ДНІПРО» (на стороні позивача), Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (на стороні відповідача) про визнання протиправними та нечинними рішень, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. У червні 2024 року Громадська організація «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ» (далі також -позивач), треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: Громадська організація «ЗБЕРЕЖИ ДНІПРО» (далі також - ГО «ЗБЕРЕЖИ ДНІПРО», третя особа 1), Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі також - Департамент, третя особа 2), звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради (далі також - Дніпровська міськрада, відповідач), в якому просила:
- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття пункт 1 рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра»;
- визнати протиправним та нечинним з моменту прийняття рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 75/47 «Про затвердження змін до проєкту плану зонування території м. Дніпра»;
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міськради щодо невстановлення режимів регулювання забудови, а саме: зелених, червоних, блакитних ліній, при затвердженні рішенням Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра;
- зобов`язати відповідача відобразити на Генеральному плані розвитку м. Дніпра режими регулювання забудови, а саме: зелені, червоні, блакитні лінії.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що з моменту визнання в судовому порядку протиправними та нечинними судовим рішенням у справі № 160/19750/22 попередніх аналогічних рішень Дніпровської міськради (від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра» та від 20 жовтня 2021 року № 212/11 «Про затвердження проєкту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра»), відповідач не дотримався передбаченої законом обов`язкової процедури, визначеної статтями 17, 21 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI). Позивач вважає, що оскільки рішення Дніпровської міськради № 74/47 та № 75/47 прийняті після визнання нечинними попередніх змін, вони є новими змінами до містобудівної документації та не можуть розглядатися як її оновлення чи уточнення.
Також позивач, посилаючись на положення Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 вересня 2021 року № 926 (далі - Порядок № 926), та ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова», затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 квітня 2019 року № 104 (далі - ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова»), вважає, що позивач не здійснив належного відображення у Генеральному плані розвитку м. Дніпра та Плані зонування території м. Дніпра ліній регулювання забудови (зелені, червоні, блакитні лінії) як певного різновиду містобудівних обмежень. При цьому позивач зауважує, що внаслідок прийняття спірних рішень збільшуються зони громадської забудови, у зв`язку з чим змінюється функціональне призначення існуючих територій зелених насаджень загального користування та тим самим порушується законний екологічний інтерес жителів міста.
Щодо протиправності рішення про затвердження змін до проєкту плану зонування № 75/47 позивач, окрім того, зазначає, що оскільки план зонування та детальний план території розробляються на підставі генерального плану території та не можуть йому суперечити, враховуючи, що рішення Дніпровської міськради № 74/47 від 21 лютого 2024 року прийнято з порушенням чинного законодавства, тому рішення міської ради № 75/47 також є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Іншими підставами, які свідчать про протиправність спірних рішень Дніпровської міськради, позивач вважає те, що цими рішеннями:
- фактично скорочуються зелені насадження через зміну функціонального призначення існуючих територій зелених насаджень загального користування на проєктну територію громадської забудови, що не відповідає приписам законодавства, яким встановлена необхідність збереження таких територій;
- змінюється функціональне призначення земельних ділянок, що віднесені до екологічної мережі міста та є територіями з відповідним охоронним статусом згідно з рішенням Дніпровської обласної ради № 176-8/VII від 24 березня 2017 року. Затверджені відповідачем зміни жодним чином не враховують рекомендацій, що викладені Держпродспоживслужбою спільно з Департаментом охорони здоров`я облдержадміністрації у листі № 06.3/6699 від 17 квітня 2020 року (стратегічна екологічна оцінка), які підлягають врахуванню, зокрема, для створення зелених зон для покращення стану здоров`я мешканців;
- передбачено будівництво в межах санітарно-захисної зони, зокрема, територію, на якій розташоване місце видалення відходів (шламонакопичувачів), віднесено до території кварталів резервної багатоквартирної житлової забудови.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 12 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року, позов задовольнив частково, а саме: визнав протиправним та нечинним пункт 1 рішення Дніпровської міськради № 74/47 від 21 лютого 2024 року «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра»; визнав протиправним та нечинним рішення Дніпровської міськради № 75/47 від 21 лютого 2024 року «Про затвердження змін до проєкту плану зонування території м. Дніпра» та зобов`язав Дніпровську міськраду вчинити дії щодо відображення на Генеральному плані розвитку м. Дніпра режимів регулювання забудови, а саме: зелені, червоні, блакитні лінії. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. 
Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався тим, що відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) необхідно врахувати обставини, встановлені у рішеннях судів у справі № 160/19750/22, що набули законної сили 30 листопада 2023 року.
Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що оскільки рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 є змінами до Генерального плану м. Дніпра, затвердженого рішенням Дніпропетровської міськради № 2/17 від 25 липня 2007 року, у редакції рішень Дніпровської міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24 та від 19 вересня 2018 року № 92/35, то прийняттю вказаного рішення повинна передувати процедура затвердження змін до Генерального плану, передбачена статтею 17 Закону № 3038-VI та громадське обговорення, визначене статтею 21 цього ж Закону.
Щодо посилання відповідача та третьої особи 2 на Закон України від 17 червня 2020 року № 711-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель» (далі - Закон № 711-ХІ), суди першої та апеляційної інстанцій зазначили, що норми Прикінцевих та перехідних положень цього Закону не встановлюють винятків щодо процедур, які передбачені статтями 17, 21 Закону № 3038-VI, а також не містять посилань на відсутність необхідності дотримання Поряду № 926 та, натомість, встановлюють певні особливості темпорального застосування Закону № 3038-VI відносно складу і змісту містобудівної документації на місцевому рівні до 01 січня 2025 року.
Щодо застосування Порядку № 926 суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що цей Порядок у частині регулювання механізму внесення змін до містобудівної документації на місцевому рівні слід застосовувати до цього спору, оскільки подання містобудівної документації, яка була затверджена спірним рішенням Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47, відбулось після набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 01 вересня 2021 року № 926, якою затверджено цей Порядок.
Щодо рішення Дніпропетровської обласної ради від 24 березня 2017 року № 176-8/VII, яким затверджено проєкт схеми формування екологічної мережі Дніпропетровської області, суди попередніх інстанцій відхилили доводи відповідача про те, що це рішення не є предметом розгляду цієї справи та вказали на необхідність його врахування під час розробки містобудівної документації.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та нечинним рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 75/47 «Про затвердження проєкту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра» суди попередніх інстанцій зазначили, що план зонування територій не може суперечити Генеральному плану, а отже, враховуючи факт визнання протиправними і нечинними змін до Генерального плану розвитку міста Дніпра в частині заявлених вимог, слід виходити з похідного характеру цих позовних вимог та їх задовольнити.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Дніпровської міськради відобразити на Генеральному плані розвитку м. Дніпра режими регулювання забудови, а саме: зелені, червоні, блакитні лінії, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з наявного обов`язку здійснити відповідне відображання на Генеральному плані розвитку м. Дніпра, а також урахували існуючі факти прийняття подальших протиправних рішень зі сторони відповідача та дійшли висновку про те, що з метою повного та ефективного захисту порушених прав, інтересів позивача, є необхідним зобов`язати Дніпровську міськраду вчинити дії щодо відображення на Генеральному плані розвитку м. Дніпра режимів регулювання забудови, а саме: зелені, червоні, блакитні лінії.
II. АРГУМЕНТИ СТОРІН
Короткий зміст вимог касаційної скарги
3. У квітні та травні 2025 року Дніпровська міськрада та Департамент відповідно звернулися із касаційними скаргами до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, в яких просять скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 160/15842/24 та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову Громадської організації «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ».
Аргументи сторони, яка подала касаційну скаргу.
4. Як на підставу касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, скаржники посилаються на положення пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме - відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень абзаців першого-четвертого пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-IX, яким внесені зміни до Закону № 3038-VI, у подібних правовідносинах.
Скаржники вважають, що оскільки початок розроблення містобудівної документації, яка затверджена спірними у цій справі рішеннями Дніпровської міськради, відбувся до набрання чинності Законом № 711-IХ, правовідносини у цій справі підпадають під дію абзаців першого-четвертого пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-IX. 
На думку скаржників, висновки судів попередніх інстанцій у судових рішення щодо застосування норми права не відповідають принципу «дії нормативно правових актів у часі», зокрема щодо необхідності враховувати положення пункту 5.15 ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова» та Порядку № 926, які набули чинності після розроблення містобудівної документації. Натомість, скаржники зауважують, що спірна містобудівна документація була розроблена відповідно до чинних на час такого розроблення норм - ДБН Б1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту» та ДБН Б1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території».
Дніпровська міськрада у касаційній скарзі також вказує на не те, що суди попередніх інстанцій не врахували під час прийняття оскаржуваних рішень правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 826/37/17, від 03 грудня 2021 року у справі № 369/7844/17, від 25 травня 2022 року у справі № 810/3809/18, від 21 лютого 2023 року у справі № 369/7737/16-а.
Неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у наведених постановах Верховного Суду, на думку представника Дніпровської міськради, зумовило порушення судами норм процесуального права щодо належного доведення наявності порушеного права позивача, що є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності спірного рішення.
Також Дніпровська міськрада зазначає, що суди попередніх інстанцій у порушення вимог частини п`ятої статті 49 КАС України відмовили у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи розробника спірної містобудівної документації, попри те, що у резолютивній частині судового рішення зобов`язали Дніпровську міськраду відобразити у Генеральному плані міста Дніпро обмежувальні лінії, що, на думку скаржника, може здійснити тільки розробник відповідної містобудівної документації - ДП «ДІПРОМІСТО».
Крім того, скаржники посилаються на неврахування судами попередніх інстанцій у порушення норм процесуального права всіх доказів наявних у матеріалах справи, а саме - позитивний експертний висновок Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи», складений за результатами розгляду проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку міста, від 17 березня 2020 року № 11/1, що, на думку скаржників, свідчить про відповідність містобудівної документації на місцевому рівні вимогам законодавства та будівельним нормам станом на час її розробки.
16 жовтня 2025 року від Дніпровської міськради надійшли додаткові пояснення, в яких скаржник акцентує увагу Суду на тому, що суди попередніх інстанцій допустили грубе порушення норм процесуального права, а саме - частини п`ятої статті 49 КАС України, зобов`язавши Дніпровську міськраду внести зміни до містобудівної документації, однак, не залучили до участі у справі розробника цієї документації ДП «ДІПРОМІСТО», а також неправильно застосували норми матеріального права, допустивши ретроактивне застосування нових будівельних норм до правовідносин, що виникли раніше.
Також 12 листопада 2025 року від Дніпровської міськради надійшли додаткові пояснення, в яких скаржник зазначає, що на розгляді у Верховному Суді перебувала справа № 160/25184/21, яка пов`язана із справою № 160/15842/24, що розглядається. Дніпровська міськрада зауважує, що предметом оскарження у справі № 160/25184/21 було зокрема визнання протиправним та нечинним пункту 1 рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 «Про затвердження проєкту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» та визнання протиправним та нечинним рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 75/47 «Про затвердження проєкту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра».
З огляду на це, скаржник просить врахувати Суд висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2025 року у справі № 160/25184/21, відповідно до яких громадське обговорення питання змін до генерального плану розвитку м. Дніпра, які вносились за проєктом містобудівної документації в частині спірних територій, затвердженої рішеннями Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47, вже відбувалось і громадськість свої пропозиції та зауваження щодо таких змін вже висловлювала; суттєвих порушень у такій процедурі, за результатом її перевірки на предмет законності у справі, яка розглядається, не встановлено, а також наголошено, що позивачка не була позбавлена права взяти участь у таких обговореннях.
Позиція інших учасників справи
5. 16 червня та 08 серпня 2025 року від Громадської організації «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ» та ГО «ЗБЕРЕЖИ ДНІПРО» надійшли відзиви на касаційні скарги, в яких викладено незгоду з доводами скаржників та заявлено вимоги залишити касаційні скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін.
Громадська організація «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ» у своєму відзиві зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що після визнання протиправним та нечинним рішень, якими було затверджені попередні зміни до генерального плану міста, замість того аби врахувати висновки Верховного Суду у справі № 160/19750/22 та виконати процедуру, яка регламентована чинним законодавством, Дніпровська міськрада знову (повторно) затвердила зміни до проєкту генерального плану міста без проведення обов`язкової процедури, що визначена статтями 17, 21 Закону № 3038-VI, без відображення червоних, блакитних та зелених ліній у містобудівній документації, та повторно затвердила містобудівну документацію, яка в рамках судового процесу визнана незаконною.
Щодо посилань скаржників на Перехідні положення Закону № 711-ІХ Громадська організація «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ» зауважує, що суди попередніх інстанцій надали правильну оцінку цим доводам відповідача, зазначивши, що Законом № 711-IX не передбачено можливість недотримання статей 17 та 21 Закону № 3038-VI, а виключно зазначено що внесення змін до діючої документації можливо без дотримання вимог щодо складу і змісту, які вимагалися з урахуванням змін, внесених Законом № 711-ІХ.
Натомість, як зазначає Громадська організація «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ» у відзиві, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» діяли на час прийняття спірних у цій справі рішень та прямо передбачали необхідність відображення зелених ліній, зокрема, на Генеральному плані міста, тому відповідач не мав права не відображати в містобудівній документації такі лінії як вид містобудівних обмежень щодо розміщення об`єктів в їх межах відповідно до законодавства та нормативних документів.
Аналогічні за своїм змістом доводи викладені у відзиві на касаційні скарги ГО «ЗБЕРЕЖИ ДНІПРО».
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 
6. Суди попередніх інстанцій на підставі зібраних у справі доказів установили, що рішенням Дніпропетровської міськради від 25 липня 2007 року № 2/17 затверджено проєкт Генерального плану розвитку міста Дніпропетровська на період до 2026 року.
Рішенням Дніпропетровської міськради від 30 травня 2012 року № 36/24 надано дозвіл на розроблення проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку міста.
Рішенням міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24 затверджено проєкт внесення змін до Генерального плану розвитку міста, також вказано при визначенні відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації План зонування території міста, затверджений рішенням міської ради від 22 липня 2015 року № 54/66, застосовувати в частині, що не суперечить Генеральному плану розвитку міста.
19 вересня 2018 року Дніпровською міськрадою прийнято рішення № 91/35 про надання дозволу на розроблення проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра.
За результатами розгляду проєкту внесення змін до генерального плану розвитку міста ДП «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи» надано експертний висновок від 17 березня 2020 року № 11/1.
Рішенням Дніпровської міськради від 25 березня 2020 року № 108/55 затверджено проєкт внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра.
02 вересня 2020 року Дніпровською міськрадою прийнято рішення № 84/60, яким затверджено проєкт внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра та у його складі науково-проєктну документацію «Історико-архітектурний опорний план. Визначення меж, режимів використання, режимів регулювання забудови історичних ареалів м. Дніпра» (пункт 1).
Доручено Департаменту:
забезпечити розроблення проєкту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра, затвердженого рішенням міської ради від 22 липня 2015 року № 54/66, в установленому законодавством порядку (пункт 2.1);
до затвердження проєкту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра розроблення, погодження та затвердження детальних планів територій здійснюється відповідно до Генерального плану розвитку м. Дніпра (пункт 2.2).
Рішення від 25 березня 2020 року № 108/55 «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра» вважати таким, що втратило чинність (пункт 4).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2023 року у справі № 160/19750/22, залишеним без змін постановами Третього апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року та Верховного Суду від 11 червня 2024 року, позов Громадської організації «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ» задоволено частково, а саме: визнано протиправним та нечинним пункт 1 рішення Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра»; визнано протиправним та нечинним рішення Дніпровської міськради від 20 жовтня 2021 року № 212/11 «Про затвердження проєкту внесення змін до Плану зонування території м. Дніпра».
Відповідно до рішення від 21 квітня 2024 року № 74/47 Дніпровська міськрада вирішила:
1. Затвердити проєкт внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра та у його складі науково-проєктну документацію «Історико-архітектурний опорний план. Визначення меж, режимів використання, режимів регулювання забудови історичних ареалів м. Дніпра» (додається).
2. Пункт 3 рішення міської ради від 2 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра» вважати таким, що втратив чинність.
3. Здійснювати визначення відповідності намірів забудови (розміщення об`єктів містобудування) вимогам містобудівної документації з урахуванням судових рішень у справах № 160/25184/21 та № 160/19750/22.
4. Контроль за виконанням цього рішення покласти на секретаря Дніпровської міської ради і голову постійної комісії міської ради з питань архітектури, містобудування та земельних відносин.
Рішенням Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 75/47 затверджено проєкт внесення змін до Плану зонування території м. Дніпра.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Частиною першою статті 341 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
8. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
9. Одним із доводів касаційної скарги Дніпровської міськради є неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19 грудня 2018 року у справі № 826/37/17, від 03 грудня 2021 року у справі № 369/7844/17, від 25 травня 2022 року у справі № 810/3809/18, від 21 лютого 2023 року у справі № 369/7737/16-а, під час вирішення питання про наявність у позивача права на звернення до суду з цим позовом з огляду на недоведеність, на думку скаржника, порушеного права позивача у спірних правовідносинах.
10. Надаючи оцінку цьому доводу, Суд звертає увагу, що спір у цій справі виник щодо правомірності внесення зміни до Генерального плану м. Дніпро та Плану зонування території м. Дніпро, які передбачають заходи, що мають, за твердженням позивача, негативний вплив на навколишнє середовище, зокрема: розширення діючих кладовищ, збільшення кількості та потужностей сміттєсортувальних/сміттєпереробних ліній, рекультивацію порушених територій, скорочення лісів та зміни певних території зелених насаджень загального призначення на громадську забудову, збільшення земель промисловості, технічної інфраструктури, зміни функціонального призначення частини територій, що віднесені до екологічної мережі Дніпропетровської області з зелених насаджень загального призначення на громадську забудову та інші види функціонального призначення, зафіксовані та проєктні межі санітарно-захисних зон виробничих підприємств у бік скорочення тощо. 
11. Як установлено судами попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справі доказів, відповідно до Основного креслення генерального плану, затвердженого рішенням Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47, змінюється функціональне призначення частини території з зелених насаджень загального призначення, визначеної для території парку імені Богдана Хмельницького, території урочища Тонельна Балка, Набережної Перемоги навпроти будинків 110-128, біля озера Московське на територію існуючої громадської забудови, проєктної території громадської забудови, кварталів вибіркової реконструкції садибної житлової забудови, відповідно.
12. На цій підставі суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що позивач у цій справі обґрунтовує своє право на звернення до суду з цим позовом необхідністю захисту екологічних інтересів, що узгоджується з завданням адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України. 
13. Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на таке.
14. Право на захист екологічних інтересів визначено у частині сьомій статті 41 Конституції України, відповідно до якої використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі, а також у статті 66 Конституції України, відповідно до яких ніхто не повинен заподіювати шкоду довкіллю.
15. Право громадськості на звернення до суду щодо захисту екологічних прав також гарантовано Орхуською конвенцією, ратифікованою Законом України від 06 липня 1999 року № 832-ХІV.
16. Пунктом 3 статті 9 цієї Конвенції на її Договірні Сторони покладається зобов`язання, зокрема, забезпечувати доступ громадськості до процедур оскарження дій та бездіяльності державних органів і приватних осіб, що порушують вимоги національного екологічного законодавства.
17. Також відповідно до Орхуської конвенції представники громадськості мають право оспорювати порушення національного законодавства у сфері довкілля незалежно від того, належать такі порушення до прав на інформацію і на участь громадськості у процесі ухвалення рішень, гарантованих Орхуською конвенцією, чи ні (згідно із Настановами щодо впровадження Орхуської конвенції (ООН, 2000 рік). Орхуська конвенція забезпечує доступ до правосуддя як на підставі власних положень, так і в порядку забезпечення дотримання національного природоохоронного законодавства.
18. Згідно зі статтею 10 Закону України від 25 червня 1991 року № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон № 1264-XII) екологічні права громадян забезпечуються: б) обов`язком центральних органів виконавчої влади, підприємств, установ, організацій здійснювати технічні та інші заходи для запобігання шкідливому впливу господарської та іншої діяльності на навколишнє природне середовище, виконувати екологічні вимоги при плануванні, розміщенні продуктивних сил, будівництві та експлуатації об`єктів економіки; д) компенсацією в установленому порядку шкоди, заподіяної здоров`ю і майну громадян внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища; е) невідворотністю відповідальності за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
19. Право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість).
20. Отже, право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість). Право на захист порушеного конституційного права на безпечне довкілля належить кожному та може реалізовуватися громадянами особисто або спільно - через об`єднання громадян (громадськість).
21. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 320/8650/20 та узгоджуються з раніше сформульованими правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 грудня 2018 року у справі № 910/8122/17.
22. З огляду на таке, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що оскільки спірні у цій справі зміни до містобудівної документації стосуються навколишнього природного середовища, Громадської організації «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ», у Статуті якої, як установили суди, метою діяльності зазначено, зокрема й захист екологічних та інших інтересів членів організації, а також ураховуючи приписи Конституції України та Орхуської конвенції, має право на звернення до суду з цим позовом.
23. При цьому посилання скаржника на правові висновки Верховного Суду, викладених у постановах від 19 грудня 2018 року у справі № 826/37/17, від 3 грудня 2021 року у справі № 369/7844/17, від 25 травня 2022 року у справі № 810/3809/18, від 21 лютого 2023 року у справі № 369/7737/16-а, не спростовують наведених висновків судів попередніх інстанцій. У наведених постановах Верховного Суду викладені загальні підходи до захисту законного інтересу, а тому під час розгляду справи суд у кожному разі має з`ясувати, які саме фактичні обставини зумовлюють існування інтересу, відносини, що існують з приводу об`єкту інтересу, а також інші індивідуальні особливості, що відображають законність інтересу та необхідність судового захисту прагнень позивача.
24. Отже, у цій частині вимог, доводи касаційної скарги Дніпровської міськради не знайшли свого підтвердження під час касаційного розгляду справи, а суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність у позивача права звертатися до суду з позовними вимогами щодо оскарження рішень міськради про затвердження містобудівної документації на місцевому рівні з огляду на порушення екологічних інтересів мешканців міста, зокрема і членів Громадської організації «ПЛАТФОРМА ГРОМАДСЬКИЙ КОНТРОЛЬ».
25. Щодо суті спору, то підставою для відкриття касаційного провадження слугувала правильність застосування судами попередніх інстанцій положень абзаців першого-четвертого пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-IX, яким внесені зміни до Закону № 3038-VI, в аспекті того, що початок розроблення містобудівної документації, яка затверджена спірними у цій справі рішеннями Дніпровської міськради, відбувся до набрання чинності Законом № 711-IХ, а також до набрання чинності ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова» та Порядку № 926, однак, затвердження цієї документації мало місце вже після набрання чинності відповідними актами законодавства.
26. Скаржники стверджують, що при розробленні містобудівної документації застосовувалися діючі на той момент державні будівельні норми, а саме: ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту» та ДБН Б. 1.1-22:2017 «Склад та зміст плану зонування території», які не визначали, зокрема, що зелені лінії є обов`язковою складовою частиною генерального плану або плану зонування населеного пункту, а також не встановлювали механізм їх визначення. 
27. На думку скаржників, оскільки вимоги щодо відповідних обмежувальних (зелених, червоних та блакитних) ліній з`явилися у ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», які набули чинності після закінчення розробки проєкту містобудівної документації, затвердженої спірними рішеннями міськради, а тому вони не повинні бути відображені у такій документації.
28. Водночас суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідач зобов`язаний був забезпечити відповідність містобудівної документації на місцевому рівні нормам законодавства та будівельним нормам, чинним на дату затвердження такої документації, а тому відображення відповідних обмежувальних ліній є обов`язковим; недотримання цих вимог стало однією з підстав визнання спірних рішень відповідача протиправними у відповідній частині та визнання їх нечинними.
29. Надаючи правову оцінку правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права у цій частині, Суд керується таким.
30. Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-IX (у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин):
містобудівна документація на місцевому рівні, затверджена до набрання чинності цим Законом, зберігає чинність. До 01 січня 2025 року внесення змін до такої документації допускається без урахування вимог цього Закону щодо її складу та змісту. З 1 січня 2025 року внесення змін до такої документації допускається за умови приведення її у відповідність із вимогами цього Закону;
плани зонування територій, затверджені до набрання чинності цим Законом, вважаються невід`ємними складовими генеральних планів населених пунктів. У населених пунктах, у яких не затверджені плани зонування територій станом на день набрання чинності цим Законом, можуть затверджуватися плани зонування територій шляхом внесення змін до генеральних планів населених пунктів;
до 01 січня 2025 року містобудівна документація на місцевому рівні, розроблення якої розпочато до дня набрання чинності цим Законом, може затверджуватися без урахування вимог цього Закону щодо складу та змісту містобудівної документації на місцевому рівні. У разі якщо така документація, затверджена у встановленому порядку, не містить відомостей, визначених статтею 45^1 Закону України «Про землеустрій», містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки щодо території, на яку розроблена така документація, можуть видаватися без дотримання вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності щодо визначення містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, лише на підставі даних Державного земельного кадастру».
31. Зі змісту наведених норм права можна встановити, що ними допускається можливість завершення розроблення містобудівної документації, розпочатої до набрання чинності цим Законом, без урахування нових вимог; дозволяється застосування вимог до складу та змісту документації, які діяли на момент початку її розроблення. Водночас ці положення Закону № 711-ІХ не встановлюють винятків із процедурних вимог, визначених Законом України № 3038-VI; не скасовують обов`язку дотримання процедур погодження, стратегічної екологічної оцінки та громадського обговорення.
32. Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
33. У Рішенні від 09 лютого 1999 №1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).
34. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
35. У Рішенні Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
36. У теорії права допускається можливість застосування до триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду - «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
37. Правова визначеність як елемент верховенства права не передбачає заборони на зміну нормативно-правового регулювання. На думку Конституційного Суду України, особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно-правових актів (абзац 4 пункту 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №5-р/2018 від 22 травня 2018 року).
38. Таким чином, за загальним правилом норма права діє щодо фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.
39. Указаний правовий висновок викладено Верховним Судом, зокрема у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 1.380.2019.004556.
40. Зокрема, у справі № 1.380.2019.004556 Суд, вирішуючи питання щодо поширення на правовідносини стосовно розробки та затвердження детального плану території Закону України «Про стратегічну екологічну експертизу», дійшов висновку про те, що до триваючих правовідносин, зокрема, якщо на момент розробки проєкту містобудівної документації на місцевому рівні діяло одне законодавство, а на дату його подання на затвердження та затвердження відповідною місцевою радою - інше, слід застосовувати те законодавство, яке було чинним на дату подання проєкту містобудівної документації з повним пакетом документів на затвердження ради. 
41. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно законодавством, яке було чинним на момент прийняття таких рішень (наприклад, постанова Верховного Суду від 19 вересня 2024 року у справі № 120/10413/22).
42. Як установили суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів, хоча проєкти змін до Генерального плану м. Дніпро та Плану зонування м. Дніпро були ініційовані ще у 2018 році з метою виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2018 року у справі № 804/1596/18, однак, фактично на виконання цього судового рішення було прийнято рішення Дніпровської міськради від 19 вересня 2018 року № 92/35, згідно з яким було затверджено проєкт внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра. 
43. Разом з тим, як також установлено судами попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, подальші зміни до Генерального плану м. Дніпро та Плану зонування м. Дніпро вносилися відповідачем неодноразово та затверджувалися, зокрема рішеннями Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60, від 20 жовтня 2021 року № 212/11, які були визнані протиправними та скасовані судовим рішенням у справі № 160/19750/22, яке набрало законної сили 30 листопада 2023 року.
44. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, колегія суддів доходить висновку, що розробка проєкту змін до Генерального плану м. Дніпро та Плану зонування м. Дніпро, затвердженого спірними рішеннями відповідача від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47, є самостійною процедурою внесення змін до містобудівної документації, яка почалася принаймні після набрання чинності судовим рішенням у справі № 160/19750/22, яким були скасовані рішення Дніпровської міськради про затвердження попередніх змін до Генерального плану м. Дніпро та Плану зонування м. Дніпро (після 30 листопада 2023 року).
45. Колегія суддів звертає увагу, що оскільки ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» набрали чинності з 01 жовтня 2019 року, тобто до початку процедури розробки та подання на затвердження проєктів змін до містобудівної документації, то вимога цих будівельних норм поширюється на спірні рішення Дніпровської міськради. 
46. Суд також ураховує, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 11 червня 2024 року у справі № 160/19750/22, вимоги ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» поширювалися також на попередні зміни до містобудівної документації, що затверджувалася рішеннями міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60 та від 20 жовтня 2021 року № 212/11. Указане є додатковим аргументом на підтвердження того, що ці будівельні стандарти мають тим більше поширюватися на правовідносини, що виникли пізніше, а саме - з 30 листопада 2023 року (дати визнання нечинними у судовому порядку попередніх змін), та тривали до 21 лютого 2024 року (дати затвердження).
47. Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 3038-VI лінії регулювання забудови - визначені в містобудівній документації межі розташування будинків і споруд відносно червоних ліній, меж окремих земельних ділянок, природних меж та інших територій; червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.
48. Крім того, згідно з Порядком розроблення містобудівної документації, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року № 290 (далі - Порядок № 290), та Порядком № 926 розроблення містобудівної документації розробником здійснюється відповідно до завдання, державних будівельних норм та інших норм законодавства.
49. Відповідно до статті 1 Закону України «Про будівельні норми» від 5 листопада 2009 року № 1704-VI (далі - Закон № 1704-VI) державні будівельні норми - це нормативний акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері будівництва.
50. Згідно із положеннями частини першої статті 11 Закону №1704-VI застосування будівельних норм або їх окремих положень є обов`язковим для всіх суб`єктів містобудування. Будівельні норми, правила іноземних держав застосовуються в Україні відповідно до міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
51. Відповідно до частини другої статті 11 цього Закону будівельні норми встановлюють обов`язкові вимоги до об`єкта нормування, що застосовуються при плануванні і забудові територій, проектуванні і будівництві.
52. На час розробки проєкту змін до містобудівної документації, затвердженої спірними рішеннями відповідача, діяли і підлягали застосуванню ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», згідно із пунктом 5.15 яких з метою відображення меж зон з відповідними регламентами, що обмежують містобудівну діяльність на певних територіях, в містобудівній документації визначаються червоні, блакитні, зелені та жовті лінії, а також лінії регулювання забудови. Розташування житлових будинків у межах виробничих зон не допускається.
53. Пунктом 10.7.6 ДБН Б.2.2-12:2019 визначені кількісні параметри (розміри) червоних ліній вулиць і доріг та становить: для магістральних вулиць 50-80 м (загальноміського значення), 40-50 м (районного значення); вулиць місцевого значення (житлові) 15-35 м.
54. Пунктом 3.20 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» визначено, що зелені лінії - це лінії, що визначають площі усіх озеленених територій загального користування, рекреаційних лісів і лісопарків (існуючих та тих, що резервуються), об`єктів природнього заповідного фонду, зон охоронного ландшафту, в межах яких встановлені обмеження щодо розміщення об`єктів відповідно до законодавства.
55. Подібне визначення терміну «зелені лінії» міститься у пункті 2 Порядку № 926, відповідно до якого, зелені лінії - це лінії, що визначають межі зелених насаджень загального користування та інших озеленених територій населених пунктів (існуючих та проектних, що резервуються) та встановлюють обмеження щодо розміщення об`єктів в їх межах відповідно до законодавства та нормативних документів.
56. Також відповідно до пункту 2 Порядку № 926 блакитні лінії - лінії обмеження висоти та силуету забудови; спрямовані на регулювання естетичних та історико-містобудівних якостей забудови.
57. Згідно з пунктом 3.8 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» блакитні лінії - лінії обмеження висоти та силуету забудови; спрямовані на регулювання естетичних та історико-містобудівних якостей забудови.
58. Отже, ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» на нормативному рівні введено в практику розроблення містобудівної документації крім планів «червоних» ліній і ліній регулювання забудови нові регламенти у вигляді «блакитних», «жовтих» і «зелених» ліній.
59. Суди попередніх інстанцій установили, що зміни до Генерального плану м. Дніпро, затверджені спірним рішенням Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47, усупереч вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» не відображають зелених, червоних, блакитних ліній.
60. З огляду на таке, Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що Дніпровська міськрада, приймаючи рішення № 74/47 від 21 лютого 2024 року «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра», не виконала вимоги чинних на момент виникнення спірних правовідносин будівельних норм, що є достатньою та самостійною підставою для визнання протиправним та нечинним такого рішення. 
61. Відповідно до положень Закону №3038-VI (статті 2, 17, 19) та Порядку № 290 (розділ IV) до повноважень Дніпровської міськради у сфері містобудівної діяльності належить, зокрема прийняття рішень про розроблення генерального плану, плану зонування території, детального плану території, яка розташована в межах населеного пункту, а також внесення змін до цієї містобудівної документації, розгляд та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування території та змін до них.
62. Отже, рішення судів попередніх інстанцій про зобов`язання відповідача вчинити дії щодо відображення на Генеральному плані розвитку м. Дніпра режимів регулювання забудови, а саме: зелених, червоних, блакитних ліній, зроблений судами в межах визначених процесуальним законом повноважень (статті 245 КАС України), з урахуванням повноважень Дніпровської міськради у сфері містобудівної діяльності, а тому Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову про зобов`язання відповідача здійснити відображення обмежувальних ліній (зелених, червоних, блакитних) на схемі змін до Генерального плану м. Дніпро.
63. Також Суд ураховує, що відповідно до статей 17-19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту, план зонування та детальний план території є видами містобудівної документації, при цьому, генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, а план зонування та детальний план території розробляються на підставі генерального плану території та не можуть йому суперечити.
64. Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 3038-VI план зонування території розробляється у складі комплексного плану, генерального плану населеного пункту з метою визначення умов та обмежень використання території у межах визначених функціональних зон.
65. Положеннями частини п`ятої статті 19 Закону № 3038-VI передбачено, що внесення змін до плану зонування території допускається за умови їх відповідності генеральному плану населеного пункту.
66. З огляду на таке, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що унаслідок наявності підстав для визнання протиправним та нечинним пункту 1 рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра», а також того, що Генеральним планом розвитку м. Дніпра не передбачено змін функціонального призначення частини території по вул. Набережна Перемоги вздовж житлових масивів 4-6 навпроти будинків 110-128 у м. Дніпро з території зелених насаджень загального користування на проектну зону громадської забудови (у редакції, що діяла до внесення спірних у цій справі змін), відповідно слід визнати протиправним та нечинним спірного рішення Дніпровської міськради № 75/47, яким затверджені відповідні зміни (що суперечать Генеральному плану м. Дніпро) до Плану зонування м. Дніпро. 
67. Правильними також є висновки судів попередніх інстанцій щодо того, що відповідач у процесі розгляду та затвердження спірними у цій справі рішеннями змін до містобудівної документації повинен був дотримуватися процедури, визначеної статтями 17, 21 Закону № 3038-VI та Порядком № 926 навіть з огляду на положення абзаців першого-четвертого пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-IX. 
68. Такий висновок ґрунтується на тому, що вказані Перехідні положення Закону № 711-IX, як було з`ясовано вище, не передбачають виключення щодо дотримання процедури, передбаченої Законом №3038-VI (зокрема, статтями 17 та 21) та Порядком № 926, які визначають, що у разі необхідності внесення змін чи доповнень до проєкту генерального плану, такі зміни може бути внесено виключно після проходження/виконання процедури, визначеної для розробки та затвердження містобудівної документації.
69. При цьому, як установили суди попередніх інстанцій та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами (зокрема, поясненнями третьої особи 2), передбачена Законом № 3038-VI та Порядком № 926 процедура не застосовувалась, містобудівний моніторинг не проводився.
70. Доводи касаційних скарг про порушення судами попередніх інстанцій вимог частини п`ятої статті 49 КАС України у зв`язку з незалученням до участі у справі як третьої особи розробника містобудівної документації - ДП «ДІПРОМІСТО» - є необґрунтованими та відхиляються Судом, з огляду на таке.
71. Відповідно до частини другої статті 49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть бути залучені до участі у справі, якщо судове рішення може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки. Згідно з частиною п`ятою цієї статті питання про залучення таких осіб вирішується судом з урахуванням наявності зазначеного впливу.
72. Отже, визначальним критерієм для залучення особи як третьої є не сам факт її участі у відповідних правовідносинах чи виконання нею певних робіт, а наявність безпосереднього впливу судового рішення на її права чи обов`язки.
73. Як установлено судами попередніх інстанцій, предметом спору у цій справі є правомірність рішень Дніпровської міськради як суб`єкта владних повноважень щодо затвердження містобудівної документації. Спірні рішення прийняті саме цим органом, який і несе обов`язок діяти відповідно до вимог законодавства при їх ухваленні. Резолютивна частина судових рішень не містить приписів, адресованих ДП «ДІПРОМІСТО», не встановлює для нього жодних прав чи обов`язків і не змінює його правового становища.
74. Водночас твердження скаржників про те, що розроблення містобудівної документації здійснювалося зазначеним підприємством, сама по собі не свідчить про наявність у нього прав чи обов`язків, на які може вплинути судове рішення у цій справі. Покладений судами обов`язок відобразити у Генеральному плані відповідні режими регулювання забудови адресовано виключно Дніпровській міськраді як суб`єкту владних повноважень. Питання щодо способу виконання такого обов`язку, у тому числі із залученням відповідних розробників чи інших суб`єктів господарювання, належить до сфери організаційної діяльності відповідача і не впливає на процесуальний статус таких осіб у цій справі.
75. Крім того, відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права лише за умови, якщо таке порушення призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Однак скаржниками не доведено, що незалучення ДП «ДІПРОМІСТО» як третьої особи вплинуло на повноту встановлення обставин справи чи правильність висновків судів попередніх інстанцій по суті позовних вимог.
76. За таких обставин, а також зважаючи на те, що суди попередніх інстанцій розглянули відповідне клопотання відповідача та відмовили у його задоволенні з вищенаведених мотивів, підстави вважати, що судами попередніх інстанцій допущено порушення вимог статті 49 КАС України відсутні, а наведені доводи касаційних скарг не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.
77. Посилання скаржників на експертний звіт від 17 березня 2020 року № 11/1 також критично оцінюються Верховним Судом, оскільки такий звіт складено за результатами розгляду проєкту внесення змін до генерального плану розвитку міста та процедуру, яка передувала прийняттю Дніпровською міськрадою рішення № 108/55 від 25 березня 2020 року, яким затверджено проєкт внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра, а не спірного у цій справі рішення.
78. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що після прийняття рішення про затвердження документації про внесення змін до місцевої містобудівної документації процедура вважається завершеною. Водночас положення Закону № 3038-VI та Порядку № 926 не визначають спеціального порядку повторного затвердження містобудівної документації без дотримання законодавчо встановленої процедури у разі, коли рішення про затвердження такої документації було раніше визнано протиправним та нечинним у судовому порядку.
79. Так само посилання Дніпровської міськради в додаткових поясненнях на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 04 листопада 2025 року у справі № 160/25184/21, Суд оцінює критично з огляду на таке.
80. Як убачається зі змісту зазначеної постанови, Верховний Суд у справі № 160/25184/21 дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними та нечинними рішень Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47 саме з огляду на недоведеність порушення прав позивача у контексті проведення громадських обговорень. При цьому Суд виходив із того, що громадські слухання щодо відповідних змін до містобудівної документації вже відбулися, а позивач не був позбавлений можливості взяти у них участь, у зв`язку з чим повторне проведення таких обговорень не відповідало б завданню адміністративного судочинства, визначеному статтею 2 КАС України, та критеріям законності й обґрунтованості судового рішення, встановленим статтею 242 цього Кодексу.
81. Водночас наведені висновки були зроблені з урахуванням конкретних встановлених у тій справі обставин, зокрема щодо предмета доказування та підстав позову, які зводилися виключно до оцінки дотримання процедури громадського обговорення та наявності чи відсутності порушення прав конкретного позивача у цьому аспекті.
82. Натомість у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили інші істотні обставини, які стали підставою для часткового задоволення позову, а саме недотримання відповідачем вимог законодавства щодо процедури внесення змін до містобудівної документації після визнання попередніх рішень протиправними та нечинними, а також невідповідність затвердженої документації обов`язковим вимогам чинних державних будівельних норм щодо відображення режимів регулювання забудови. Тобто висновки судів у цій справі ґрунтуються не лише і не стільки на оцінці проведення громадських слухань, скільки на встановленні порушень матеріального права, які мають самостійне значення для вирішення спору.
83. З огляду на викладене, посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 04 листопада 2025 року у справі № 160/25184/21 не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та не свідчать про неправильне застосування ними норм матеріального чи процесуального права.
84. Оскільки касаційне провадження у цій справі було відкрито, зокрема й з підстави відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень абзаців першого-четвертого пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-IX, яким внесені зміни до Закону № 3038-VI, Суд вважає за необхідне викласти наступні висновки. 
85. Абзаци перший-четвертий пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-ІХ мають застосовутись лише в частині, що стосується можливості завершення розроблення містобудівної документації за правилами щодо її складу і змісту, які діяли на момент початку такої розробки, однак, положення цих актів не звільняють орган місцевого самоврядування від обов`язку дотримання процедур, встановлених Законом № 3038-VI, зокрема щодо проведення містобудівного моніторингу, погодження та затвердження містобудівної документації, які застосуються відповідно до законодавства, чинного на момент прийняття відповідного рішення.
86. До триваючих правовідносин у сфері містобудівної діяльності має застосовуватись законодавство, чинне на момент подання відповідного проєкту на затвердження та його затвердження органом місцевого самоврядування. Такий підхід узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, відповідно до якої адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виходячи із законодавства, чинного на момент прийняття таких рішень. З огляду на це орган місцевого самоврядування, затверджуючи містобудівну документацію, зобов`язаний забезпечити її відповідність державним будівельним нормам, які діяли на момент подання проєкту на затвердження та прийняття відповідного рішення, незалежно від часу початку її розроблення; застосування таких норм не є ретроактивним, а становить реалізацію принципу дії права в часі щодо триваючих правовідносин.
87. Отже, Суд доходить висновку, що суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права - статті 49 КАС України або неправильного застосування норм матеріального права, зокрема абзаців першого-четвертого пункту 3 розділу II Перехідних положень Закону № 711-IX, статей 17 та 21 Закону № 3038-VI, Порядку № 926 та пункту 5.15 ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова», внаслідок чого правильно вирішили спір, що виник у цій справі. 
88. Касаційні скарги відповідача та третьої особи 2 не містять належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки судів. У них також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої та апеляційної інстанцій та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
89. Статтею 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
90. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не мають бути скасовані, оскільки суди ухвалили судові рішення при дотриманні норм процесуального права та правильно застосували норми матеріального права, тому касаційні скарги належить залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
91. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не перерозподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційні скарги Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради та Дніпровської міської ради залишити без задоволення. 
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 березня 2025 року у справі № 160/15842/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач В. М. Бевзенко
Судді: О. П. Стародуб
В. М. Шарапа