ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ

17.07.2026	м. Суми	Справа № 920/659/26	

Господарський суд Сумської області у складі судді Вдовенко Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників за наявними матеріалами справу № 920/659/26
за позовом Керівника Окружної прокуратури міста Суми (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 79, м. Суми, 40000) в інтересах держави в особі позивача Сумської міської ради (пл. Незалежності, буд. 2, м. Суми, 40000) 
до відповідача Фізичної особи – підприємця Великодної Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 ) 
про стягнення 122 705 грн 55 коп.,

УСТАНОВИВ:

Прокурор в інтересах держави в особі позивача подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 122 705 грн 55 коп. безпідставно утриманих коштів за використання земельної ділянки кадастровий номер 5910136600:11:002:0006 площею 0,3090 га, за адресою: м. Суми, вул. Путивльська, 1, без оформлення договору оренди (за період з 01.07.2023 до 31.12.2025).
Ухвалою від 26.05.2026 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 920/659/26, визначив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами; надав відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву; надав позивачу семиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подання відповіді на відзив; надав відповідачу семиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.
Згідно зі ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
За приписами ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Копія ухвали суду від 26.05.2026 була надіслана відповідачу за адресою місцезнаходження та отримана останнім 29.05.2026, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.
25.06.2026 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № 3032, 2375/26 від 25.06.2026), в якому просить суд: поновити строк для подання відзиву та прийняти його до розгляду; відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідач зазначає, що у період за який позивач просить стягнути грошові кошти договір оренди не діяв. Згідно з рішенням Сумської міської ради від 09.08.2023 № 3994–МР ставка орендної плати тимчасово з 01.01.2024 на період дії воєнного стану в Україні та протягом півроку після його припинення або скасування за користування земельними ділянками за видом цільового призначення 11.02 становить 1,5%, а не 2%. Позивачем, згідно з розрахунком розміру орендної плати, здійснено нарахування на площу земельної ділянки у розмірі 0,3090 га, проте доказів фактичного використання відповідачем земельної ділянки саме такою площею позивач не подав. Позов прокурора не містить обґрунтування „виключності випадку“ для звернення з позовом до суду в інтересах держави.
Ухвалою від 29.06.2026 господарський суд поновив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та прийняв відзив до розгляду.
02.07.2026 прокурор подав відповідь на відзив (вх. № 3555 від 02.07.2026), в якій просить суд задовольнити позовні вимоги. Прокурор зазначає, що укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки від 06.03.2007 діяв до 22.02.2016 і в подальшому не продовжувався. Водночас відповідач продовжує користуватися земельною ділянкою комунальної власності під належним йому нерухомим майном по теперішній час, орендну плату не сплачує.  Предметом позовної заяви є стягнення безпідставно утриманих грошових коштів належних до сплати за користування земельною ділянкою за звичайних умов (в разі оформлення договірних відносин). Щодо застосування ставки орендної плати у розмірі 2% прокурор зазначає, що згідно з рішенням Сумської міської ради від 14.07.2022 № 3025-МР ставка орендної плати за земельні ділянки, що належать до категорії земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (код 11.02) – для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості становить 1,5% від нормативної грошової оцінки. Водночас ставка орендної плати за земельні ділянки вказаної категорії у разі розміщення на них складських приміщень становить 2% від нормативної грошової оцінки. До складу нерухомого майна відповідача належить склад (літ. «Е»). Щодо тверджень відповідача про недоведення фактичного користування всією площею земельної ділянки прокурор зазначає, що остання є сформованою, має визначену площу, межі та кадастровий номер, а відомості про земельну ділянку внесені до Державного земельного кадастру 22.05.2007. Відповідач не надав доказів на підтвердження формування за спірною адресою земельної ділянки меншої чи більшої площі для експлуатації та обслуговування свого майна. Щодо звернення з позовом до суду прокурор зазначає, що недоотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і, як наслідок, до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. Місцеві інтереси знаходяться у тісному зв`язку із загальнодержавними, а місцеве самоврядування і державне буття суспільства характеризуються взаємозалежністю та взаємодоповненням. Як наслідок, у разі порушення економічних (матеріальних) інтересів місцевого самоврядування, порушуються й інтереси держави в цілому. Сумська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади жителів міста Суми, здійснює відповідно до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права власності. Окружна прокуратура міста Суми повідомила позивача про виявлене порушення вимог земельного законодавства. Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради повідомив, що з позовом до суду Сумська міська рада не зверталася у зв`язку із обмеженим фінансуванням та завантаженістю. Звернення прокурора до суду у цій справі не є підміною діяльності органу місцевого самоврядування, не має ознак здійснення функцій загального нагляду, а зумовлене наявністю виключних, об`єктивних підстав для захисту інтересів держави у судовому порядку, що відповідає вимогам Конституції України, Закону України «Про прокуратуру» та правовим позиціям Конституційного Суду України. У Рішенні від 03.12.2025 № 6-р(ІІ)/2025 Конституційний Суд України наголосив, що представництво інтересів держави в суді є самостійною та конституційно закріпленою функцією прокуратури, яка має допоміжний (субсидіарний) характер і допускається виключно за наявності особливих, об`єктивно обумовлених обставин. При цьому Суд зазначив, що здійснення прокурором такої функції не є проявом загального нагляду та не порушує принцип поділу влади за умови дотримання визначеного законом порядку і наявності судового контролю. Конституційний Суд України роз`яснив, що ознака «виключності» означає відступ від загального правила самостійного захисту інтересів держави уповноваженими органами та пов`язується, зокрема, з випадками звернення до прокуратури органу, на який покладено відповідні повноваження, або з об`єктивною необхідністю судового захисту публічних інтересів, які мають істотне значення для держави чи територіальної громади. У даній справі про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою наявні саме такі виключні обставини. Орган місцевого самоврядування, в інтересах якого заявлено позов, письмово повідомив прокуратуру листом про відсутність заперечень щодо вжиття заходів представницького характеру, фактично погодившись із необхідністю судового захисту інтересів територіальної громади шляхом звернення прокурора до суду. Крім того, виключність підстав для представництва обумовлена умовами збройної агресії проти України та запровадженням правового режиму воєнного стану, за яких належне та своєчасне наповнення державного і місцевих бюджетів є питанням публічного інтересу підвищеної значущості. Неповернення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою призводить до втрат бюджетних надходжень та порушує економічні інтереси держави й територіальної громади. 
Відповідач правом на подання заперечення на відповідь на відзив у встановлений судом строк не скористався.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1, 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Системне тлумачення положень частин 3 - 5 статті 53 ГПК України і частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
При цьому, у розумінні положень пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).
Перший «виключний випадок» - передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. 
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежним чином.
«Нездійснення захисту» має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом із тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17, від 20 вересня 2018 року у справі №924/1237/17, від 18 серпня 2020 року у справі №914/1844/18, від 08 грудня 2020 року у справі №908/1664/19.
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 серпня 2019 року у справі №910/6144/18, від 06 серпня 2019 року у справі № 912/2529/18).
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим, у випадках та порядку, встановлених законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18.
Інтереси держави стосуються, в тому числі, дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття права користування землею.
Законне використання земель беззаперечно носить суспільний та державний інтерес, а порушення вимог законодавства щодо використання земельної ділянки такому інтересу не відповідає та його порушує. 
Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі №903/129/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Обґрунтовуючи підстави звернення з даним позовом в особі Сумської міської ради, прокурор зазначає, що відповідач у спірний період 2023-2025 років користувався земельною ділянкою комунальної форми власності (власник - Сумська міська рада) не оформлюючи право користування та не сплачуючи кошти за таке користування. Сумська міська рада є органом місцевого самоврядування, що представляє спільні інтереси територіальної громади жителів міста Суми, здійснює відповідно до закону від імені та в інтересах вказаної територіальної громади правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права власності. Недоотримання коштів у розмірі суми орендної плати суттєво ослаблює дохідну частину місцевого бюджету та може призвести до неможливості покриття щомісячних (постійних) видатків місцевого бюджету і як наслідок до необхідності державного забезпечення збалансування місцевого бюджету. Фактом не отримання коштів від орендної плати за спірну земельну ділянку місцевим бюджетом порушуються визначальні матеріальні потреби суспільства, територіальної громади м. Суми як носія єдиного джерела влади в Україні, тобто порушуються інтереси держави в цілому, оскільки ослаблюються економічні основи місцевого самоврядування, що призводить до неможливості забезпечення виконання відповідних програм розвитку. 
13.01.2025 Окружна прокуратура м. Суми звернулася до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради з проханням надати інформацію щодо сплати відповідачем коштів за користування земельною ділянкою під нерухомим майном, яке йому належить. Листом від 28.02.2025 Департамент повідомив прокуратуру, що заходи щодо стягнення безпідставно збережених коштів з відповідача не вживались, у зв`язку з обмеженим фінансуванням. Листом від 10.02.2026 Окружна прокуратура м. Суми звернулася до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради щодо надання розрахунку заборгованості за користування земельною ділянкою. Департамент надав розрахунок згідно з листом від 23.03.2026. У листі від 19.03.2026 Департамент повідомив відповідача про розмір недоотриманих Сумською міською радою доходів за користування земельною ділянкою у період з липня 2023 року до грудня 2025 року, звернувся з пропозицією укласти договір про добровільне відшкодування. Докази укладення такого договору відсутні. Листом від 27.04.2026 прокуратура повідомила Сумську міську раду про виявлене порушення вимог земельного законодавства. У листі від 12.05.2026 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради зазначив, що до суду з позовом Сумська міська рада не зверталася у зв`язку із обмеженим фінансуванням витрат на сплату судового збору та зважаючи на велику завантаженість справ через відсутність достатньої кількості працівників. Листом від 13.05.2026 прокурор повідомив позивача про звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Сумської міської ради про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів.
Вказані обставини свідчать, що уповноважений орган в особі міської ради, будучи обізнаним про недоотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності без відповідного договору оренди протягом двох з половиною років, більше ніж протягом року, за наявних повідомлень, не вжив заходів на поновлення інтересів територіальної громади.
Враховуючи, що інтереси залишаються незахищеними, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Сумської міської ради.
Рішенням Конституційного суду України від 3 грудня 2025 року № 6-р(II)/2025 справа № 3-28/2024(59/24) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру“ від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Водночас у рішенні Конституційний суд України чітко визначив, що окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру“ від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року і рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України „Про прокуратуру“ від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що прокурор правомірно звернувся з позовом в інтересах держави в особі Сумської міської ради з дотриманням приписів ст. 53 ГПК України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві власності належать нежитлові приміщення (пилорама літ. О-пл. 158,2 кв.м., цех літ. Ф – 82,2 кв.м., склад літ. Е – 493,3 кв.м.) за адресою: м. Суми, вул. Путивльська, 1. Право власності на нерухоме майно зареєстроване в реєстрі за відповідачем 22.12.2004 (підстава для державної реєстрації права власності - договір купівлі-продажу від 14.12.2004 № 2852).
Нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер 5910136600:11:002:0006 площею 0,309, га, яка належить на праві власності Сумській міській територіальній громаді в особі Сумської міської ради.
Земельна ділянка є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер; категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення – 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком (витяг з Державного земельного кадастру від 17.10.2024).
Докази оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою у спірний період в матеріалах справи відсутні. Строк дії договору оренди земельної ділянки від 06.03.2007, що був укладений між сторонами закінчився 22.02.2016, відомості про продовження його дії відсутні.
Відповідно до листів Головного управління ДПС у Сумській області від 12.09.2024, від 25.02.2025, від 16.03.2026 за період 2023-2025 років в Управлінні відсутня інформація про сплату ФОП Великодною О.М. земельного податку або орендної плати за земельну ділянку.
В обґрунтування позовних вимог прокурор вказує на те, що у період з 01.07.2023 до 31.12.2025 відповідач користувався земельною ділянкою кадастровий номер 5910136600:11:002:0006 площею 0,3090 га без правовстановлюючих документів, тому, відповідно до положень статей 1212 - 1214 ЦК України, повинен відшкодувати Сумській міській раді всі доходи, які остання могла б одержати від оренди земельної ділянки. 
Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.
Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).
Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".
Суд встановив, що відповідач є власником нерухомого майна за адресою м. Суми, вул. Путивльська, 1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання об`єкту нерухомості, що належить відповідачу на праві власності, неможливе без відповідної земельної ділянки.
Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а тому, у зв`язку з користуванням відповідачем нерухомим майном, презюмується його користування земельною ділянкою, якщо іншого не доведено.
Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому, відповідно, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.
Єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата на підставі договору оренди земельної ділянки.
Суд встановив, що матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою у спірний період, зокрема укладення договору оренди та державної реєстрації права оренди.
Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 по справі №917/1739/17.
Суд встановив, що земельна ділянка кадастровий номер 5910136600:11:002:0006 площею 0,3090 га, яка належить на праві власності Сумській міській раді є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер; категорія земель - землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення, вид цільового призначення – 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком.
Згідно з розрахунком позивача, за період з 01.07.2023 до 31.12.2025 місцевий бюджет недоотримав 122 705 грн. 55 коп. орендної плати через не оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою. 
У розрахунку позивач врахував нормативно-грошову оцінку земельної ділянки: в розмірі 2 245 314 грн 51 коп. за 2023 рік згідно з витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 22.03.2023; у розмірі 2 360 686 грн 41 коп. за 2024 рік згідно з витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки від 12.09.2024, у розмірі 2 642 706 грн 58 коп., що розрахована з розміру нормативної грошової оцінки станом на 19.03.2026 із застосуванням коефіцієнту індексації 1,08 (зменшення на зазначений коефіцієнт індексації) з урахуванням повідомлення Держгеокадастру про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2025 рік; розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки - 2% відповідно до рішень Сумської міської ради від 14.07.2022 № 3025-МР, від 09.08.2023 № 3994-МР.
Твердження відповідача про застосування невірного відсотку суд вважає необґрунтованими. Відповідно до рішень Сумської міської ради від 14.07.2022 № 3025-МР, від 09.08.2023 № 3994-МР ставка орендної плати за користування земельними ділянками з цільовим призначенням 11.02 становить 1,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, крім складських приміщень, для яких застосовується ставка 2%. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу на праві власності у складі нежитлових приміщень належить склад літ. Е. Відповідно до вказаних рішень Сумської міської ради при здійсненні суб`єктом господарювання декількох видів господарської діяльності встановлюється загальна ставка орендної плати, що дорівнює розміру найбільшої зі ставок. 
Посилання відповідача на відсутність доказів фактичного користування всією площею земельної ділянки суд також вважає необґрунтованими, оскільки земельна ділянка під нерухомим майном відповідача є сформованою, її площа є визначеною, докази поділу земельної ділянки відсутні.
Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 122 705 грн 55 коп. безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки кадастровий номер 5910136600:11:002:0006 площею 0,3090 га, за адресою: м. Суми, вул. Путивльська, 1, без оформлення договору оренди, за період з 01.07.2023 до 31.12.2025.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Великодної Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сумської міської ради (майдан Незалежності, 2, м. Суми, 40030, код ЄДРПОУ 23823253) 122 705 грн 55 коп. безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.

3. Стягнути з Фізичної особи – підприємця Великодної Олени Миколаївни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Герасима Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 03527891) 2662 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору. 

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Відповідно до ст. 241, 256, 257 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення складене та підписане суддею 17.07.2026.

Суддя	Д.В. Вдовенко