П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/21252/26

Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.
Час і місце ухвалення: м. Одеса

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого – Лук`янчук О.В.
суддів – Бітова А. І.
– Ступакової І. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2026 року по справі за позовом Одеського апеляційного суду до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А :

Одеський апеляційний суд звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, в якому просить 
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.02.2026 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010;
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.04.2026 про накладення подвійного штрафу у розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач вважає вказані постанови протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню через повну відсутність вини боржника та наявність об`єктивно непереборних поважних причин, що унеможливлювали здійснення відповідних виплат.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2026 року адміністративний позов Одеського апеляційного суду - задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.02.2026 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн. у виконавчому провадженні № 75065010.
Визнано протиправною та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 15.04.2026 про накладення подвійного штрафу у розмірі 10200,00 грн. у виконавчому провадженні № 75065010.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій зазначає про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянтом зазначено, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у Одеського апеляційного суду поважних причин для невиконання рішення суду від 16.10.2023 у справі № 420/20880/23, а відтак про відсутність правових підстав для застосування штрафних санкцій державним виконавцем.
Матеріали виконавчого провадження свідчать про те, що боржник обмежився листуванням із Державною судовою адміністрацією України констатацією відсутності коштів, проте не вдався до інших правових механізмів, спрямованих на забезпечення виконання рішення. 
При цьому застосування такого заходу реагування, як винесення постанови про накладення штрафу, є обов`язком державного виконавця і націлене на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.
Від позивача до суду надійшла заява про те, що останній не заперечує проти розгляду справи в порядку письмового провадження.
Отже, оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста їх участь в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, у порядку письмового провадження
Згідно ч.4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №420/20880/23, яке набрало законної сили 07.02.2024 відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду, було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського апеляційного суду та Державної судової адміністрації України.
Вказаним судовим рішенням зобов`язано:
Одеський апеляційний суд - нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді ОСОБА_1 за період з 06 липня 2023 року по 16 жовтня 2023 року відповідно до вимог ст.135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” без застосування будь-ким обмежень, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2684 грн, з урахуванням раніше виплачених сум;
ДСА України - здійснити фінансування Одеського апеляційного суду з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, виділивши кошти для проведення виплат судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 недоотриманої суддівської винагороди за 2023 рік за період з 06 липня 2023 року по 16 жовтня 2023 року.
На виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 75065010 з примусового виконання виконавчого листа № 420/20880/23 виданого 24.04.2024 Одеським окружним адміністративним судом про зобов`язання Одеського апеляційного суду (код ЄДРПОУ 42268321, місце знаходження: 65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24А) нарахувати та виплатити суддівську винагороду судді Одеського апеляційного суду ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) за період з 06 липня 2023 року по 16 жовтня 2023 року відповідно до ст.135 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” без застосування обмежень, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб (в розмірі 2684 грн.), встановленого абз.4 ст.7 Закону України “Про Державний бюджет України на 2023 рік”, з урахуванням раніше виплачених сум.
21.05.2024 державним виконавцем винесено постанову № 75065010 про відкриття виконавчого провадження. Даною постановою роз`яснено боржнику про необхідність виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.
Листом Одеського апеляційного суду від 17.06.2024 № 04-08/15/2024 повідомлено відділ про те, що виконання рішення можливе виключно за наявності затвердженого кошторису та бюджетних асигнувань по КПКВК 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя” за відповідним КЕКВ.
Одеський апеляційний суд повідомив, що здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує ДСА України.
З огляду на те, що виконання рішення суду можливе тільки після виділення додаткових асигнувань ДСА України, Одеським апеляційним судом, як розпорядником коштів нижчого рівня, надісланий до ДСА України лист від 28.05.2024 про виділення додаткових бюджетних асигнувань за КПКВК 0501150 КЕКВ 2730 у сумі 1397671,27 грн за КЕКВ 2800 “Інші поточні видатки” на загальну суму 58974,14 грн., відповідь на який не надходила.
Також Одеським апеляційним судом повідомляється, що згідно з розрахунком сума недоотриманої суддівської винагороди з урахуванням раніше сплачених сум ОСОБА_1 складає 262289,73 грн.
З урахуванням викладених боржником обставин, керуючись частиною третьою статті 33 Закону України "Про виконавче провадження", 19.03.2025 державний виконавець звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з заявою про зміну способу і порядку виконання рішення шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України відповідної суми коштів з бюджетної програми 0501150 “Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя”, розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у порядку, передбаченому Законом України “Про гарантії держави щодо виконання судових рішень” і постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 у справі № 420/20880/23 в задоволенні заяви про зміну способу і порядку виконання судового рішення у справі №420/20880/23 відмовлено.
25.07.2025 державним виконавцем направлено вимогу боржнику, якою зобов`язано повідомити про стан виконання рішення з наданням підтверджуючих документів.
Листом від 08.08.2025 Одеським апеляційним судом повідомлено про відсутність бюджетних асигнувань для виконання рішення суду.
Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанови від 04.02.2026 про накладення штрафу у розмірі 5100,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010 та від 15.04.2026 про накладення подвійного штрафу у розмірі 10200,00 грн у виконавчому провадженні № 75065010.
Позивач вважає вказані постанови протиправними, необґрунтованими та такими, що підлягають скасуванню через повну відсутність вини боржника та наявність об`єктивно непереборних поважних причин, що унеможливлювали здійснення відповідних виплат.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що підстави для накладення на позивача штрафу об`єктивно відсутні, оскільки рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №420/20880/23 не було виконане у повному обсязі з причин, що не залежали від волевиявлення та дій лише Одеського апеляційного суду та були обумовлені залученням до його виконання інших суб`єктів та процедур.
Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Спірним у даній справі є правомірність прийняття постанов про накладення штрафу за невиконання рішення суду у виконавчому провадженні № 75065010.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02 червня 2016 року №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно із приписами частини першої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
У відповідності до частини третьої статті 18 Закону України № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону та накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Положеннями частин першої та другої статті 63 Закону України № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Згідно до статті 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у установлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Аналізуючи наведені положення законодавства України в контексті цієї справи слід зазначити, що накладення штрафу за невиконання рішення є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення). Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. При цьому, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.
У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення.
Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, установлені нормами Закону України “Про виконавче провадження”. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону України “Про виконавче провадження” можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Як вбачається з матеріалів справи, листом Одеського апеляційного суду від 17.06.2024 № 04-08/15/2024 повідомлено відділ про те, що виконання рішення можливе виключно за наявності затвердженого кошторису та бюджетних асигнувань по КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів, працівників апаратів судів та працівників органів і установ системи правосуддя» за відповідним КЕКВ. Боржник повідомив, що здійснює всі нарахування і виплати лише у межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом, який затверджує ДСА України. З огляду на те, що виконання рішення суду можливе тільки після виділення додаткових асигнувань ДСА України, Одеським апеляційним судом, як розпорядником коштів нижчого рівня, надісланий до ДСА України лист від 28.05.2024 про виділення додаткових бюджетних асигнувань за КПКВК 0501150 КЕКВ 2730 у сумі 1397671,27 грн за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на загальну суму 58974,14 грн., відповідь на який не надходила. Також боржником повідомляється, що згідно з розрахунком сума недоотриманої суддівської винагороди з урахуванням раніше сплачених сум ОСОБА_1 складає 262289,73 грн.
Крім того, з матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правомірно зазначено, що 28.05.2024 Позивач звернувся з листом до ДСА України про виділення додаткових бюджетних асигнувань для виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 75065010. На це звернення ДСА України ініціювала питання перед Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету, однак Міністерство фінансів України листом від 06.08.2024 відмовило у задоволенні пропозицій через безумовний пріоритет фінансування воєнних видатків держави.
13.02.2025 Позивачем було направлено лист до ДСА України щодо необхідності виділення додаткових асигнувань. У відповідь (лист від 13.03.2025) ДСА України повідомила про критичний дефіцит коштів та зазначила, що затверджений кошторис Одеського апеляційного суду на 2025 рік за відповідною бюджетною Програмою становить лише 23,4 тис. грн, що покриває реальну потребу суду лише на 0,6%.
26.05.2025 Позивачем направлено лист до ДСА України про виділення додаткових асигнувань з метою виконання судового рішення у цій справі. - протягом 2025– 2026 років Позивач щомісячно та системно надсилав до ДСА України актуалізовані дані щодо наявних судових рішень та виконавчих листів із зазначенням сум, які підлягають стягненню. Попри регулярні звернення ДСА України до Міністерства фінансів України, останнім приймалися рішення про відмову у збільшенні бюджетних призначень з огляду на дію воєнного стану та спрямування ресурсів на оборону країни.
17.06.2024 листом за №04-08/15/2024 позивач повідомив відділ про те, що виконання рішення можливе виключно за наявності затвердженого кошторису та відповідних бюджетних асигнувань, після виділення яких можливе виконання судового рішення.
25.06.2026, негайно після фактичного виявлення оскаржуваних постанов про накладення штрафів, Позивач в черговий раз направив повторний запит до ДСА України за вих. № 02-02/39/2026 з вимогою невідкладного виділення коштів, відповідь на який на момент подання цього позову ще не надійшла.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач є повністю залежним від фінансування з боку ДСА України, яка за ст.148 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” є головним розпорядником бюджетних коштів, та Міністерства фінансів України. Самостійно змінити кошторис чи перерозподілити кошти з інших статей (зокрема, за рахунок заробітної плати працівників апарату суду) Позивач права не має, оскільки такі дії кваліфікуються як нецільове використання бюджетних коштів відповідно до ст. 119 Бюджетного кодексу України.
Апеляційний суд наголошує, що боржник зобов`язаний надавати державному виконавцю докази, які підтверджують невиконання рішення суду з поважних причин, а на думку суду такі докази надано.
При цьому, колегія суддів зазначає, що посилання на те, що боржник обмежився лише листуванням, є необґрунтованими, оскільки чинним законодавство визначено чіткі межі повноважень ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів, які не дозволяють самостійно змінювати порядок фінансування судової системи.
Колегія суддів зазначає, що боржник діє виключно в межах повноважень, визначених Конституцією та законами України. Сама лише констатація факту відсутності коштів є не пасивною поведінкою, а фіксацією об`єктивної неможливості вчинення розрахунків у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування, що підтверджується відповідним листуванням.
В свою чергу, доводи апелянта є неконкретизованими, оскільки у тексті не зазначено, які саме "інші правові механізми", на думку сторони, мав застосувати боржник у межах своїх законних повноважень та не містить посилань на жодну конкретну норму закону чи алгоритм дій, які позивач мав можливість, але не вчинив для виконання рішення.
Твердження про обов`язок виконавця безальтернативно накласти штраф є помилковим, оскільки застосування штрафу як заходу відповідальності можливе виключно за наявності вини боржника (умисного невиконання).
За таких умов, висновок про необхідність застосування штрафу є передчасним та помилковим, оскільки такий захід реагування спрямований на покарання за протиправну бездіяльність, тоді як у діях Боржника відсутній умисел чи вина, а наявні виключно об`єктивні обставини фінансового характеру
В даному випадку суд першої інстанції правомірно вказав, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.10.2023 у справі №420/20880/23 не було виконане у повному обсязі з причин, що не залежали від волевиявлення та дій лише Одеського апеляційного суду та були обумовлені залученням до його виконання інших суб`єктів та процедур.
З огляду на викладене вище, колегія суддів уважає, що суд попередньої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права.
У відповідності до ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно установив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. 287, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.
Повний текст постанови складено та підписано 15 вересня 2026 року . 

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук 

Суддя: А. І. Бітов

Суддя: І. Г. Ступакова