єдиний унікальний номер справи 546/469/26
номер провадження 2/546/572/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Зіненка Ю.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У квітні 2026 року до суду надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 06 жовтня 2019 року між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит № 2598494 (далі - Договір). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника. Згідно з умовами Договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 9000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами та іншими платежами, однак належним чином не виконував умови кредитного договору. Також у позові зазначено, що 20 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги боржників, зокрема за кредитним договором № 2598494. У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору у відповідача утворилась заборгованість у сумі 32265,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9000,00 грн, процентами - 18585,00 грн, комісією - 900,00 грн та штрафами/пенею - 3780,00 грн.
Посилаючись на вищезазначені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість, оскільки ОСОБА_1 своє зобов`язання за договором не виконав. Також просить стягнути з відповідача судові витрати у виді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою судді від 06 травня 2026 року у справі відкрите провадження, постановлено здійснювати розгляд справи 13 липня 2026 року за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та витребувано докази від АТ КБ «ПриватБанк».
Копія ухвали від 06 травня 2026 року, направлена відповідачу за зареєстрованою адресою його місця проживання, повернулася до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (а.с. 41).
Згідно з положеннями частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Тому з огляду на положення частини шостої статті 272 ЦПК України відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі.

04 червня 2026 року від представника відповідача - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що Строк дії договору складає 15 днів з 06.10.2019 по 21.10.2019, ніяких даних про пролонгацію Договору Позивач не вказує і доказів не надає. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому цей конкретний позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтований, а позовні вимоги - недоведені.
Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлені робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. Документами, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.
Проте, позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредита та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, та ін.), тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків, зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
Також у відзиві зазначено, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.
Крім того, представник відповідача зазначив, що вимоги Позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн є надмірними, заявлена сума не відповідає ціні позову, складності та об`єму виконаних робіт і має бути зменшена.
Посилаючись на вищезазначені обставини, представник відповідача просив застосувати наслідки спливу позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 06 жовтня 2019 року була погоджена Анкета-заява ОСОБА_1 на кредит № 2598494 на сайті miloan.ua (звор. а.с. 10 - а.с. 11).
06 жовтня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2598494 (далі - Договір) (а.с. 7-9)
Відповідно до довідки про ідентифікацію, виданої ТОВ «МІЛОАН», клієнт ОСОБА_1 , з яким укладено договір № 2598494 від 06 жовтня 2019 року, ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Акцепт договору позичальником: одноразовий ідентифікатор - V64857; дата відправки ідентифікатора позичальнику - 06 жовтня 2019 року 20:38; номер телефону, на який відправлено ідентифікатор - НОМЕР_1 (а.с. 10).
Згідно з умовами Договору позикодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п. 1.3. Договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. Договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. 
Відповідно до п. 1.2. та 1.3. Договору сума кредиту становить 9000,00 грн зі строком кредитування на 15 днів з 06 жовтня 2019 року. Комісія за надання кредиту - 900,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (пункт 1.5.1. Договору).

Згідно з п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом: 3375,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Ти процентної ставки - фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору).
Пунктом 2.1. Договору передбачено, що кредитні кошти надаються шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника.
Згідно із пунктом 2.3.1. позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на тих самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч., сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. 
Відповідно до п. 6.1. Договору цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений на веб-сайті товариства miloan.com.ua. 
Укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі є юридично еквівалентним отриманню товариством ідентичного за замістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4. Договору).
Окрім того, у Договорі були зазначені анкетні дані відповідача ОСОБА_1 , зокрема: РНОКПП - НОМЕР_2 , телефон НОМЕР_1 .
Відповідно до копії платіжного доручення № 1856952 від 06 жовтня 2019 року ТОВ «Мілоан» на підставі договору 2598494 перерахувало ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 9000,00 грн на кредит рах. № НОМЕР_3 (звор. а.с. 11).
На виконання ухвали суду 29 травня 2026 року до суду надійшов лист від АТ КБ «ПриватБанк», згідно з яким в банку на ім`я ОСОБА_1 емітована картка № НОМЕР_4 та на вказану карту 06 жовтня 2019 року було зарахування коштів в сумі 9000,00 грн (а.с. 43).
Згідно з відомостями ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення за Договором у ОСОБА_1 за період з 06 жовтня 2019 року по 08 січня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 32265,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9000,00 грн, процентами - 18585,00 грн, комісією - 900,00 грн та штрафами/пенею - 3780,00 грн (а.с. 12). На підтвердження вказаної суми заборгованості позивач подав також копію виписки за Договором, яка також містить інформацію щодо заборгованості за штрафом/пенею - 3780,00 грн (а.с. 13).

20 лютого 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 47-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає), а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» приймає належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором та боржниками (звор. а.с. 13 - а.с. 17).
Згідно з копією витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 47-МЛ було відступлене право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2598494 від 06 жовтня 2019 року у сумі 32265,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9000,00 грн, процентами - 18585,00 грн, комісією - 900,00 грн та штрафами/пенею - 3780,00 грн (звор. а.с. 21).
01 квітня 2026 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило ОСОБА_1 претензію про погашення заборгованості в сумі 32265,00 грн за кредитним договором № 2598494 (а.с. 22).

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд 

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). 
Статтею 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вищевказаним договором не виконав. 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з частиною першою статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частиною першою та другою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до вимог частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
Факт укладення Договору належним чином підтверджено доказами, наявними у матеріалах справи.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленостей є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено.
Так, підписання договору відповідачем підтверджується його змістом, який містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача, адресу місця проживання, РНОКПП, номер телефону. 
Доказів підписання договору від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано.
Отже, суд вважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договорів саме відповідачем.

Суд не приймає до уваги доводи сторони відповідача щодо відсутності належних доказів надання кредитних коштів, оскільки на виконання ухвали суду від АТ КБ «ПриіатБанк» надійшла інформація, згідно з якою в банку на ім`я ОСОБА_1 емітована картка № НОМЕР_4 та на вказану карту 06 жовтня 2019 року було зарахування коштів в сумі 9000,00 грн.
Тому суд вважає доведеними позивачем та не спростованими відповідачем факт видачі первісним кредитором кредиту за Договором в сумі 9000,00 грн перерахування коштів відповідачу.
У зв`язку із зазначеним позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за Договором в сумі 9000,00 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Також сторонами була узгоджена така істотна умова договору, як процентна ставка за користування кредитними коштами.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частини перша та друга статті 1046 ЦК України).
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Сторонами договору про надання споживчого кредиту № 2598494 узгоджено строк його виконання - 15 днів, упродовж яких кредитор мав право нараховувати проценти за користування кредитними коштами від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом без пролонгацій.
Також пунктом 2.3.1 Договору передбачено, що для продовження /поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Прави, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти нараховані згідно п. 1.5.2. Договору.
З відомостей про щоденні нарахування та погашення за Договором встановлено, що ОСОБА_1 сплатив комісію за управління та обслуговування кредиту, а саме 25 жовтня 2019 року в сумі 1170,00 грн, що становить 13,00% від залишку кредиту. Тому з урахуванням пункту 2.3.1. Договору строк дії договору було продовжено ще на 15 днів, тобто до 04 листопада 2019 року.
Отже, позивачем правомірно нараховані проценти за період з 06 жовтня 2019 року по 04 листопада 2019 року включно в сумі 6345,00 грн.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зробила висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Подібні правові висновки викладено також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16, на яку посилається позивачка у своїй заяві.
При цьому Верховний Суд у постанові від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 притримується цього ж висновку та зазначає, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. 
З огляду на вказане суд не приймає розрахунок заборгованості, який було здійснено ТОВ «Мілоан», згідно з яким ТОВ «Мілоан» нарахувало відсотки за межами строку, визначеного пунктами 1.3. та 2.3.1. Договору.
Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо відсутності належних доказів правильності нарахування процентів, оскільки таке нарахування здійснювалося згідно з умовами Договору.
Ураховуючи викладене, до стягнення з відповідача підлягає заборгованість за процентами за Договором у сумі 6345,00 грн.

Крім того, позивач правомірно просить стягнути комісію за видачу кредитних коштів в сумі 900,00 грн, оскільки дана умова була узгоджена між ОСОБА_1 та первісним кредитором.

Також п. 4.1. Договору передбачено, що у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору позичальник, починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4. цього договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
З урахуванням зазначеного суд вважає, що вимога про стягнення пені в сумі 3780,00 грн також підлягає до задоволення.

Таким чином, ураховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість у сумі 20025,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 9000,00 грн, процентами - 6345,00 грн, комісією - 900,00 грн та штрафами/пенею - 3780,00 грн.

Щодо поданої стороною відповідача заяви про застосування наслідків спливу позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Зазначений Закон від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020.
Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові 26 лютого 2025 року у справі № 754/4237/22.
У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Окрім того, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року№ 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Воєнний стан триває і на даний час.
У свою чергу позивач звернувся до суду 29 квітня 2026 року.
Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Між тим кредитний договір було укладено 06 жовтня 2019 року та строк його дії було, без врахування пролонгацій, було визначено до 21 жовтня 2019 року включно.
Таким чином заборгованість за Договором виникла в межах позовної давності.
У зв`язку із зазначеним суд не вбачає підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Щодо судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З платіжної інструкції про сплату судового збору № 26056 від 23 квітня 2026 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2662,40 грн (а.с. 1). Вказані кошти зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України (а.с. 34).
Ураховуючи вищезазначене, у зв`язку із частковим задоволенням позову, а саме на суму 20025,00 грн, що становить 62,06%, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 1652,29 грн на користь позивача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, які понесла сторона позивача слід зазначити наступне.
Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем було долучено копії: договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (а.с. 25); акта № Д/21812 наданих послуг правової (правничої) допомоги від 14 квітня 2026 року та детального опису наданих послуг до даного акта (а.с. 26, звор. а.с. 26).
Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 0107 від 01 липня 2025 року (далі - Договір № 0107), укладеного між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (клієнт) та адвокатським об`єднанням «АПОЛОГЕТ», клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах х юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта.
Пунктом 2.3. Договору № 0107 визначено, що вартість наданих послуг за 1 справу складає 8000,00 грн без ПДВ. Детальна інформація про справу, обсяг послуг, ціну послуг вказуються у Акті наданих послуг (пункт 2.4. Договору № 0107). Термін оплати послуг вказаний у Акті наданих послуг (пункт 2.5. Договору № 0107).
Згідно з копією акта № Д/21812 наданих послуг від 14 квітня 2026 року сума наданих послуг складає 8000,00 грн. Клієнт зобов`язаний зробити перерахунок суми наданих послуг на рахунок виконавця протягом 1 року з моменту підписання акта. Опис виконаної роботи вказаний у Деталізованому описі до даного акта.
Відповідно до детального опису наданих послуг до акта № Д/21812 за договором № 0107 були надані наступні послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором - 0 год. 30 хв.; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 год. 00 хв.; погодження правової позиції клієнта у справі - 0 год. 30 хв.; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 год. 30 хв.; подання позовної заяви до суду від імені клієнта - 1 шт.
Водночас представник відповідача зазначив, що вимоги позивача щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн є надмірними, заявлена сума не відповідає ціні позову, складності та об`єму виконаних робіт і має бути зменшена.
У зв`язку із зазначеним суд зазначає наступне.
Частиною четвертою статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Тобто, документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення. 
Понесені позивачем витрати пов`язані з розглядом справи та їх розмір є обґрунтованим. Водночас представник відповідача лише зазначив, що витрати є надмірними, заявлена сума не відповідає ціні позову, складності та об`єму виконаних робіт і має бути зменшена.
Відповідно до положень частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи вищезазначене, у зв`язку із частковим задоволенням позову, а саме на суму 20025,00 грн, що становить 62,06%, понесені позивачем витрати на правову допомогу підлягають до стягнення з відповідача у справі в розмірі 4964,80 грн на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 83, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 2598494 від 06 жовтня 2019 року в сумі 20025 (тринадцять тисяч вісімсот тридцять вісім) гривень 00 копійок, з яких заборгованість за тілом кредиту - 9000 гривень 00 копійок, процентами - 6345 гривень 00 копійок, комісією за надання кредиту - 900 гривень 00 копійок та пенею - 3780 гривень 00 копійок.
У іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судові витрати по справі у виді судового збору у розмірі 1652 (одна тисяча шістсот п`ятдесят дві) гривні 29 копійок та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4964 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) гривні 80 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», юридична адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, м. Львів, 79018, ідентифікаційний код юридичної особи - 35234236. 
Представник позивача - Усенко Михайло Ігорович, адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28, м. Львів, 79018.
Відповідач -  ОСОБА_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .
Представник відповідача - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 .

Суддя Ю.В. Зіненко