Єдиний унікальний номер 722/1025/26
Номер провадження 2/719/262/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 вересня 2026 року  м. Новодністровськ

Новодністровський міський суд Чернівецької області у складі:
головуючої судді Вербіцької М. В.,
з участю секретарки судового засідання Чорної В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у залі судових засідань Новодністровського міського суду Чернівецької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ», в інтересах якого діє представник Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

01.07.2026до Новодністровського міського суду Чернівецької області від Сокирянського районного суду Чернівецької області у порядку передачі справи з одного суду до іншого, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, визначеному ст. 31 ЦПК України, надійшла справа № 722/1025/26.
29.05.2026 позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІПАЛ», в інтересах якого діє представник Усенко М. І., звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 14.11.2024 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 уклали електронний договір (акцептування оферти) про надання фінансового кредиту № 30094-11/2024, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» кредит у розмірі 6 000,00 грн на строк 120 днів.
24.02.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та позивачем був укладений договір факторингу № 24022025, умовами якого визначено, що ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату отримує належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права вимоги до боржників відповідно до реєстру боржників. У п. 1.1. вказано, що на умовах встановлених договором факторингу та у відповідності до глави 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна договору) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Згідно з п. 1.2. вказаного договору внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заміняє ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.
Згідно п. 6.2.1. за цим договором клієнт передає, а фактор приймає права вимоги в розмірі портфеля заборгованості. Факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі (додаток № 3), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін відповідно до п. 8.2.1. договору.
Відповідно до розрахунків заборгованості за договором № 30094-11/2024 від 14.11.2024 про надання фінансового кредиту станом на 13.03.2025, наданими позивачем – ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та первісним кредитором – ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», заборгованість за тілом кредиту складає 6 000,00 грн, заборгованість за відсотками 7 200,00 та заборгованість за штрафом – 6 000,00 грн. Загалом сума заборгованості складає 19 200,00 грн, а також судові витрати у розмірі 2 662,40 грн сплаченого судового збору та 8 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Разом з позовною заявою позивач надав клопотання про витребування доказів, у якому просив суд витребувати у АТ КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570, адреса: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок, 1Д) документи, які містять таку інформацію:
- чи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , власницею банківської карти за номером № НОМЕР_2 ;
- про надходження на рахунок банківської картки № НОМЕР_2 коштів у розмірі 6 000,00 грн у період 14.11.2024 по 19.11.2024.
Ухвалою судді Новодністровського міського суду Чернівецької області від 06.07.2026 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного провадження із викликом сторін, а також зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду у строк до 30.07.2026 належним чином завірені якісні копії інформації належності вище зазначених документів. Також зобов`язано позивача протягом 5 днів з дня отримання цієї ухвали надати суду докази на підтвердження відправлення за правильною адресою відповідачки: АДРЕСА_1 копій позовної заяви та доданих до неї документів (опис вкладення та квитанцію (накладну) про поштове відправлення).
Позивач ухвалу суду виконав та 09.07.2026 надав відповідну заяву з додатками.
03.08.2026 судове засідання було відкладено на 09 годину 40 хвилин 02 вересня 2026 року, у зв`язку з щорічною відпусткою судді.
02.09.2026 судове засідання відклалося на 14 годину 10 хвилин 09 вересня 2026 року у зв`язку з клопотанням відповідачки від 02.09.2026, у якому вона просила відкласти судове засідання, надати їй час для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки відзиву на позовну заяву.
07.09.2026 ОСОБА_1 подала до суду заяву та відзив на позовну заяву, в яких просила розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги визнала частково, зазначивши, що погоджується зі стягненням лише суми фактичного тіла кредиту у розмірі 6 000,00 грн, натомість заперечувала проти стягнення 13 200,00 грн нарахованих відсотків та штрафних санкцій, посилаючись на обмеження строку нарахування відсотків та положення законодавства щодо звільнення споживачів від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань у період воєнного стану. Також відповідачка просила розстрочити виконання рішення щодо погашення 6 000,00 грн строком на шість місяців із щомісячною сплатою по 1 000,00 грн та направити їй копію судового рішення.
08.09.2026 представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, зазначивши, що 08 вересня 2026 року ознайомився з відзивом відповідачки та вважає наведені у ньому заперечення безпідставними і такими, що спрямовані на уникнення виконання зобов`язань за кредитним договором. У відповіді на відзив позивач зазначив, що 14 листопада 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 30094-11/2024, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит у розмірі 6 000,00 грн строком на 120 днів, із процентною ставкою 1 % на день на залишок заборгованості. Кінцевою датою погашення кредиту визначено 13.03.2025. Повернення кредиту та сплата процентів мали здійснюватися відповідно до графіка платежів. Позивач вказав, що відповідачка належним чином умови кредитного договору не виконала та платежів не здійснювала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 29.05.2026 становила 19 200,00 грн. При цьому відповідно до умов договору за користування кредитом передбачено нарахування процентів у розмірі 1 % на день на залишок заборгованості. Позивач зазначив, що розрахунок процентів здійснювався в межах погодженого договором 120-денного строку кредитування, а загальна сума процентів за цей період становить 7 200,00 грн. Також представник позивача зазначив, що 24 лютого 2025 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 24022025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 30094-11/2024 від 14.11.2024. Позивач заперечив доводи відповідачки щодо неправомірності нарахування процентів, посилаючись на те, що умови кредитного договору, зокрема щодо строку кредитування та процентної ставки, були доведені до її відома до укладення договору. Відповідачка, на думку позивача, отримала паспорт споживчого кредиту, у якому були зазначені орієнтовна загальна вартість кредиту та реальна річна процентна ставка, а сам кредитний договір підписала без застережень, погодившись із його умовами. Щодо розстрочення виконання можливого судового рішення, представник позивача заперечив проти відповідного клопотання відповідачки. Зазначив, що остання не надала довідок ОК-5 та ОК-7, відомостей про наявність чи відсутність банківських рахунків і депозитів, а також документів щодо належного їй рухомого та нерухомого майна. На думку позивача, за відсутності таких доказів неможливо достовірно встановити повний майновий стан відповідачки. При цьому позивач послався на положення статті 435 ЦПК України та судову практику, зазначивши, що розстрочення виконання рішення допускається за наявності обставин, які істотно ускладнюють його виконання або роблять його неможливим, та за умови належного документального підтвердження таких обставин. Представник позивача вказав, що саме по собі складне матеріальне становище боржника не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення, а при вирішенні цього питання мають враховуватися також майнові та інші інтереси стягувача. У відповіді на відзив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» також зазначило, що відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань як перед первісним кредитором, так і перед новим кредитором, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Посилаючись, зокрема, на статтю 629 ЦК України, позивач наголосив на обов`язковості договору для його сторін та вказав, що відповідачка, підписавши кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, підтвердила ознайомлення з його умовами та погодження з ними. За результатами викладеного представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив прийняти відповідь на відзив та долучити її до матеріалів справи, розглянути справу за відсутності представника позивача, а про результати розгляду повідомити за вказаною ним адресою для листування.
08.09.2026 відповідачкою ОСОБА_1 до суду подано пояснення щодо позову від 08 вересня 2026 року, в яких вона заперечила доводи позивача про наявність у неї доходів, майна та можливість виконання рішення без розстрочення. Відповідачка зазначила, що на підтвердження свого скрутного матеріального становища надала офіційні довідки ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України, сформовані засобами електронної системи та підписані електронним цифровим підписом. Зазначила, що відображені у довідках суми є страховими нарахуваннями, а не фактично отриманим нею доходом, оскільки вона перебувала у декретній відпустці. Також повідомила, що з 25 вересня 2026 року її дитині виповнюється 3 роки, у зв`язку з чим виплату щомісячної допомоги у розмірі 860,00 грн припинено. Вказала, що фактичного доходу, офіційної роботи та власного майна не має. Просила долучити подані довідки до матеріалів справи, врахувати її матеріальне становище та розглядати справу за її відсутності. До пояснень відповідачкою додано довідку ОК-5 Пенсійного фонду України, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу та інформацію щодо нарахованого доходу і страхового стажу за 2023–2026 роки. З довідки вбачається, що у 2023 році відображено дохід у загальному розмірі 26 800,00 грн, у 2024 році – 93 300,00 грн, у 2025 році – 96 000,00 грн, а за січень–липень 2026 року – 60 529,00 грн. У довідці також відображено відповідні періоди страхового стажу та страхувальників. Документ сформовано автоматизованими системами Пенсійного фонду України 08 вересня 2026 року. Також відповідачкою подано довідку ОК-7 Пенсійного фонду України, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу, зокрема дані про суми заробітної плати (доходу), з яких сплачувалися страхові внески, та страховий стаж за 2023–2026 роки. Згідно з довідкою, у 2023 році загальна сума становила 26 800,00 грн, у 2024 році – 93 300 грн, у 2025 році – 96 000,00 грн, за січень–липень 2026 року – 60 529,00 грн. Довідку сформовано засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 08 вересня 2026 року. Таким чином, зазначені документи відповідачка подала на підтвердження доводів про її майновий стан та відсутність достатніх фактичних доходів, а також на обґрунтування прохання про розстрочення виконання можливого судового рішення.
Позивач та його представник у судові засідання не з`являлися, проте у позовній заяві, заяві від 27.08.2026 та у відповіді на відзив клопотали розгляд справи здійснювати за відсутності представника та просили задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у повному обсязі. Крім того позивач повідомив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідачка у судові засідання не з`являлася, хоча належним чином була повідомлена про місце, час і дату судових засідань, зокрема, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі, судових повісток (рекомендовані повідомлення поверталися з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»).
На підставі ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та постановити заочне рішення у справі.
У зв`язку з неявкою сторін згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов такого висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права.
Суд установив, що 14.11.2024 ОСОБА_1 за допомогою ІТС товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт уклала з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» договір № 30094-11/2024 про надання фінансового кредиту, за умовами якого позичальниця отримала кредитні кошти у сумі 6 000,00 грн строком на 120 днів, згідно з п. 1.1. договору товариство надає клієнтові фінансовий кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (кожні 20 днів), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 13.03.2025 (останнього дня строку кредитування), детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в графіку платежів, що є додатком № 1 до цього договору (а. с. 17).
Отже, тіло кредиту – 6 000,00 грн, строк надання кредиту – 120 днів, денна процентна ставка, що застосовується у межах строку кредитування, вказаного у п. 1.4. договору – 1 % у день.
Згідно з пунктами 2.16.-2.17. договору про надання фінансового кредиту, у випадку готовності клієнта прийняти пропозицію (оферту), клієнт натискає кнопку «Підписати після чого йому надсилається код в повідомлені з одноразовим ідентифікатором, або він отримує вхідний дзвінок на номер телефону та вводить отриманий одноразовий ідентифікатор у відповідне поле. Введенням коду на сайті товариства клієнт підтверджує прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) товариства на укладення кредитного договору (електронний підпис клієнта накладається на оригінал договору). Будь-які інші документи (паспорт споживчого кредиту, заяви, звернення, повідомлення, копії документів, інше) пов`язані з укладенням та виконанням кредитного договору, клієнт може підписати одним із способів: накладанням електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором або, у випадку надсилання документів в паперовому вигляді, - власноручним підписом. Сторони домовилися, що будь-які інші документи (паспорт споживчого кредиту, заяви, звернення, повідомлення, колії документів, інше), пов`язані з укладенням та виконанням кредитного договору, товариство має право підписувати в будь-який спосіб, який передбачений в договорі про спосіб підписання документів, який розміщений на сайті товариства.
Відповідно до п. 2.18. договору, укладання договору відбувається згідно Закону України «Про електронну комерцію». Після здійснення акцепту позичальником оферти товариства, що є укладенням договору відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», товариство накладає на оригінал паспорту споживчого кредиту та договору кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника товариства із кваліфікованою електронною позначкою часу, а оригінал договору завантажується (надсилається) в особистий кабінет клієнта. Сторони домовилися, що будь-які інші документи (паспорт споживчого кредиту, заяви, звернення, повідомлення, колії документів, інше), пов`язані з укладенням та виконанням кредитного договору товариство має право підписувати в будь-який спосіб, який передбачений в договорі про спосіб підписання договорів, який розміщений на сайті товариства.
Також позивач зазначає, що відповідно до п. 2.1. договору перед укладенням цього договору товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію клієнта з урахуванням вимог, визначених нормативно-правовим актом НБУ з питань здійснення установами фінансового моніторингу, одним із наступних способів:
- отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних;
- отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону з бюро кредитних історій (за умови, що джерелом таких даних є банк) та коректного введення особою, верифікація якої здійснюється, otp-пароля, надісланого установою на такий фінансовий номер телефону, та фотофіксації особи із використанням методу розпізнавання реальності особи та особи з власним ідентифікаційним документом, а саме сторінки/сторони, що містить фото власника, з подальшим накладенням КЕП уповноваженим працівником установи та кваліфікованої електронної позначки часу на отриманий електронний документ, що містить фото.
У сукупності такі обставини, як подання заявки на отримання кредитних коштів, проходження попередньої ідентифікації та верифікації відповідно до вимог НБУ, що підтверджує намір саме цієї особи укласти договір, підписання договору шляхом використання одноразового ідентифікатора, а також вчинення всіх зазначених дій у межах однієї сесії та з однієї IP-адреси, свідчать про укладення договору саме відповідачкою.
Згідно з п. 7.6. договору № 30094-11/2024, підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на веб-сайті товариства та п. 7.7. клієнт підтверджує, що до укладення цього договору отримав від товариства інформацію, зазначену в законодавстві про фінансові послуги та діяльність фінансових компаній та інформацію, яка вимагається відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування».
Факт укладення кредитного договору та погодження усіх його умов сторонами підтверджуються копією договору про надання фінансового кредиту № 30094-11/2024 від 14.11.2024, додатком № 1 до нього, які підписані відповідачкою належним чином електронним підписом одноразовим ідентифікатором W0913 14.11.2024 17:01:05, одноразовий ідентифікатор був надісланий на номер телефону НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , яка шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора акцептувала кредитний договір.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальник, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Отже, встановлені вище обставини, підтверджують факт укладання між первісним кредитором та відповідачкою кредитного договору, шляхом використання позичальницею одноразового ідентифікатора, умовами якого було визначено суму кредиту, розмір відсотків, порядок повернення грошових коштів, та строк дії кредитного договору, при цьому факт отримання грошових коштів підтверджується відповідними доказами про переказ грошових коштів на картку позичальниці.
Поруч з тим, виходячи із позиції відповідачки, суд також резюмує, що вона не заперечує укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів.
Суд уважає встановленою та доведеною належними доказами обставину укладення кредитного договору між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 з дотриманням вимог законодавства щодо укладення договорів в електронній формі та погодження його умов сторонами.
Крім того, позивач надав суду довідку iPay.ua сервіс онлайн платежів вих. №3426_260217120518 від 17-02-2026 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», у якій зазначається, що ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» надає послуги з переказу коштів у національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене у державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК № 342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію НБУ № 21/788-рк від 01.05.2023. Між підприємствами укладено договір на переказ коштів ФК-П-2022/02-3 від 2022-02-22. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 14-11-2024 17:05:02 на суму 6 000,00 грн, маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції у системі iPay.ua – 566397324, призначення платежу: Зарахування 6 000,00 грн на картку НОМЕР_4 , код авторизації на боці банку № 707637. ПІБ клієнта: ОСОБА_1 (а. с. 19).
Згідно з п. 1.6. договору № 30094-11/2024 від 14.11.2024 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_5 хх-хххх-1150 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим у день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Також 25.05.2026 АТ КБ «ПриватБанк» надало інформацію стосовно рахунків ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ), та інформацію, що по рахунку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_6 ) було зарахування коштів на суму 6 000,00 грн від 14.11.2024 (а. с. 67).
Отже, суд має можливість ідентифікувати операцію по перерахунку грошових коштів у розмірі 6 000,00 грн як таку, що відбулася на користь відповідачки і саме ОСОБА_1 отримала наведені кошти, що доводиться достатніми доказами.
Відповідно до розрахунків заборгованості ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» відповідачка не здійснювала жодних платежів на виконання умов договору та не сплачувала повністю або частково заборгованість, яка у неї виникла у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору.
Тому суд доходить переконання про те, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 000,00 грн є підставними.
Проаналізувавши розрахунок заборгованості відповідачки суд дійшов такого висновку.
14.11.2024 відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 6 000,00 грн.
З 14.11.2024 по 24.02.2025 (103 дні) відповідачці нараховуватися відсотки первісним кредитором протягом строку кредитування, вказаного у п. 1.2. договору (всього - 120 днів) за процентною ставкою 1 % у розмірі 60,00 грн (6 000,00 ? 1 % = 60,00 грн) відповідно до умов кредитного договору.
103 дні ? 60,00 = 6 180,00 грн – заборгованість за відсотками.
3 25.02.2025 по 13.03.2025 (17 днів) відповідачці продовжили нараховуватися відсотки позивачем протягом строку кредитування, вказаного у п. 1.2. договору (120 днів) за процентною ставкою 1 % у розмірі 60,00 грн (6 000,00 ? 1 % = 60,00 грн) відповідно до умов кредитного договору.
17 днів ? 60,00 = 1 020,00 грн – заборгованість за відсотками.
Виходячи із наведеного суд резюмує, що сукупна сума стягнення за відсотками складає 7 200,00 грн (6 180,00 + 1 020,00 = 7 200,00 грн).
Таким чином, сума заборгованості за нарахованими процентами протягом строку кредитування, взятого до розрахунку позивачем – 120 днів з урахуванням ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» становить 7 200,00 грн.
Дослідивши розрахунок заборгованості суд дійшов висновку, що відповідачка з 14.11.2024 і до кінця закінчення договору 13.03.2025 року жодних платежів не проводила.
Щодо стягнення з відповідачки суми заборгованості за штрафом у розмірі 6 000,00 грн суд уважає за необхідне зазначити таке.
У п. 5.3. кредитного договору вказано, що у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених у графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу: у розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості – на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежів, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановленим чинним законодавством України.
Відповідно до п. 18. Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (Розділ доповнено пунктом 18 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022).
На підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Надалі воєнний стан неодноразово безперервно продовжувався, зокрема, останній раз Указом Президента України № 596/2026 від 13.07.2026 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.07.2026 воєнний стан в Україні було продовжено з 05 години 30 хвилин 02 серпня 2026 року строком на 90 діб.
Станом на дату розгляду справи судом Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», які набрали чинності 24 січня 2024 року та передбачають інше. Зокрема, відповідно до редакції п. 6. Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», який, власне, і був змінений наведеним вище законом, за договорами споживчого кредиту, укладеними з 24.01.2024, кредитор може нараховувати неустойку (штраф, пеню) та інші платежі за прострочення, якщо це передбачено договором.
Однак п. 18. Прикінцевих положень ЦК України не був скасований і досі звільняє позичальника від неустойки під час воєнного стану.
Коли виникає колізія між нормами двох законів і одна з них спрямована на захист прав споживача, суди за загальним підходом повинні застосовувати ту норму, яка забезпечує вищий рівень захисту споживача. Це випливає із системного тлумачення законодавства України, конституційних принципів та практики Верховного Суду.
Адже відповідно до статті 42 Конституції України «Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та всіх видів послуг і робіт…», що означає, що захист споживача є конституційною гарантією, а тому при тлумаченні та застосуванні законів суд має обирати таке тлумачення, яке найефективніше забезпечує цей захист.
Закон України «Про захист прав споживачів» побудований на принципі підвищеного захисту слабшої сторони у правовідносинах. Споживач у правовідносинах із підприємцем чи фінансовою установою вважається економічно слабшою стороною, тому закон надає йому додаткові гарантії. Тому якщо норми різних законів регулюють однакові відносини, але одна норма забезпечує більший рівень захисту споживача, суд повинен застосовувати саме її.
Крім того, у правозастосуванні застосовується загальновизнаний принцип favor consumeris – тлумачення норм права на користь споживача, відповідно до якого, якщо є колізія правових норм, то суд повинен обрати той варіант, який краще захищає права споживача. Наведений принцип повністю корелюється із загальним принципом справедливості та добросовісності (ст. 3 ЦК України).
У юридичній доктрині та практиці застосовується також такий підхід, що, якщо існують кілька норм, що регулюють ті самі правовідносини, застосовується норма, яка встановлює більш сприятливий режим для особи. У споживчих правовідносинах такою особою є саме споживач.
Виходячи із усього наведеного суд бере до уваги чинні приписи ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення у період воєнного стану.
Отже, суд доходить переконання, що у частині стягнення суми заборгованості за штрафом у розмірі 6 000,00 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» слід відмовити.
Щодо належності права вимоги позивачу суд зважає на таке.
24.02.2025 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 24022025, у п. 1.1. якого визначено, що на умовах встановлених цим договором та у відповідності до глави 73 ЦК України, фактор передає грошові кошти у розпорядження клієнта (ціна договору) за плату, а клієнт відступає факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредит ними договорами (портфель заборгованості).
Згідно з п. 1.2. вказаного договору внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заміняє ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває прав грошових вимог клієнта за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами.
Фактором у цьому договорі виступив позивач.
У п. 6.1. договору факторингу вказано, що у відповідності до умов цього договору клієнт передає (відступає) фактору права вимоги до боржників, які виникли у клієнта внаслідок невиконання боржниками умов кредитних договорів, та які входять до портфелю заборгованості. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 45 007 507,05 грн станом на дату підписання сторонами цього договору.
Відповідно до п. 6.2.1. за цим договором клієнт передає, а фактор приймає права вимоги у розмірі портфеля заборгованості.
П. 6.2.2. для підтвердження дійсності прав вимоги, що відступаються, клієнт надає фактору документацію у порядку, передбаченому цим договором. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п. 6.2.3. договору факторингу).
Згідно з п. 6.3. з моменту переходу до фактора прав вимоги, відповідно до умов п. 1.4. цього договору, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває всіх прав (у тому числі прав грошових вимог) клієнта за цими кредитними договорами. Разом з правами вимоги до фактора переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду за місцем, визначеним чинним законодавством, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші, включаючи права, які забезпечують зобов`язання боржника.
Відповідно до пунктів 8.1.1.-8.1.3. договору факторингу у день підписання цього договору клієнт готує та передає фактору у письмовій формі, заповнений реєстр боржників, складений за формою, встановленою у додатку № 1 до цього договору; протягом трьох робочих днів з моменту підписання цього договору та письмового реєстру боржників, клієнт готує та передає фактору в електронній формі, електронною поштою або кур`єрською доставкою на електронному носієві (флеш-карта, компакт диск та інші оптичні носії інформації) реєстр боржників за формою, встановленою у додатку 1-1 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників. Електронний реєстр боржників засвідчується КЕП керівника клієнта; протягом трьох робочих днів з моменту отримання фактором електронної форми реєстру боржників фактор формує та надає клієнту для підписання акт приймання-передачі реєстру боржників (додаток № 2). Протягом трьох робочих днів, з моменту отримання клієнтом акту приймання-передачі реєстру боржників, уповноважений представник клієнта підписує вказаний акт, скріплює печаткою та передає підписаний примірник акту фактору.
Факт здійснення між сторонами приймання передачі документації підтверджується відповідним актом приймання-передачі (додаток № 3), підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної зі сторін (п. 8.2.1. договору факторингу).
Згідно з вимогами п. 8. договору факторингу № 24022025 від 24.02.2025 ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передало, а ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» прийняло реєстр боржників клієнта від 24 лютого 2025 року, складений у письмовій формі згідно з додатком № 1 до договору та електронній формі згідно з додатком № 1-1 до договору, кількість відступлених прав грошової вимоги: 3 802, загальна сума заборгованості: 45 007 507,05 грн, що підтверджується даними акту приймання-передачі письмового та електронного реєстру боржників від 24.02.2025 до договору факторингу № 24022025 від 24.02.2025. Відповідно до витягу з реєстру боржників право вимоги до ОСОБА_1 також було переуступлене (а. с. 24). 
Позивач надав низку доказів на підтвердження укладення договору факторингу №24022025 від 24.02.2025 і належного передання права вимоги до ОСОБА_1 від ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП». Це, зокрема, договір факторингу № 24022025 від 24.02.2025, витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 24022025 від 24.02.2025 щодо відповідачки та її боргу, акт приймання-передачі цього реєстру, платіжна інструкція про проведення оплати позивачем як фактором на користь ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» за договором. Отже, факт передання права вимоги до ОСОБА_1 до позивача суд уважає також доведеним.
Відповідно до розділу 2 договору факторингу право вимоги – це право грошової вимоги клієнта до боржників, строк платежу за якою настав (наявна вимога) та право грошової вимоги, яке виникне у майбутньому (майбутня вимога) щодо погашення заборгованості, яка виникла та виникне на підставі укладених боржниками кредитних договорів.
Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти клієнту шляхом сплати ціни права грошової вимоги за плату (винагороду) (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити фактору своє право грошової вимоги до боржника. Відносини у сфері факторингу регулюються Законом України «Про факторинг».
У ст. 17, ч. 1 ст. 21, 22 Закону України «Про факторинг» закріплено, що права та обов`язки за договором факторингу у відносинах між фактором і клієнтом виникають з моменту набрання чинності таким договором, якщо ним не встановлено інше.
Якщо інше не встановлено судом, фактор, який набув та зареєстрував відступлення права грошової вимоги відповідно до цього Закону, вважається добросовісним набувачем такого права грошової вимоги відносно іншого фактора, який не здійснив реєстрації відступлення цього самого права грошової вимоги відповідно до цього Закону.
Відступлення права грошової вимоги не змінює умови базового договору, у тому числі права та обов`язки боржника, розмір, строк (термін), порядок та умови виконання грошової вимоги, крім визначених пунктом 10 частини першої статті 20 цього Закону.
Боржник зобов`язаний сплатити фактору грошову суму для виконання грошової вимоги, за умови що відступлення права грошової вимоги зареєстровано у Реєстрі та такий боржник отримав повідомлення відповідно до статті 20 цього Закону.
Окрім того, згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Договір про надання фінансового кредиту № 30094-11/2024 був укладений 14.11.2024 на строк 120 днів. Отже, строк кредитування закінчився 13.03.2025.
Суд доходить переконання, що на день розгляду справи позивачу підставно належить право вимоги до відповідачки, яке ґрунтується на договорі № 30094-11/2024 про надання фінансового кредиту, укладеному 14.11.2024 між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 .
Суд уважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності підтверджують обставини, на які він покликається, у частині надання кредитних коштів та невиконання зобов`язань за кредитним договором відповідачкою. А також суд вбачає за доведену ту обставину, що право вимоги належить позивачу відповідно до договору факторингу № 24022025 від 24 лютого 2025 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Позивач як на підстави заявлених вимог посилається на те, що слід стягнути з відповідачки на його користь заборгованість сукупно у розмірі 19 200,00 грн у зв`язку із порушенням зобов`язань за описаним вище кредитним договором.
За статтею 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
У статті 14 зазначеного Закону виснувано: договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Визначення кредитодавцем можливості укладення договору про споживчий кредит здійснюється на підставі відповідного запиту (заяви) споживача, у тому числі з використанням засобів дистанційного зв`язку, та оцінки кредитоспроможності споживача. Кредитодавцю забороняється встановлювати плату за розгляд запиту (заяви) про укладення договору про споживчий кредит.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальниця має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальниця зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальницяові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальниця зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 612 цього кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 14.11.2024 уклала договір № 30094-11/2024 про надання фінансового кредиту з ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», права вимоги за яким у подальшому стали предметом договору факторингу № 24022025 від 24.02.2025, укладеного між кредитодавцем і позивачем – ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ». За умовами кредитного договору відповідачці надавалися кредитні кошти, які вона зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ними у порядку, визначеному договором.
Відповідачка умови кредитного договору щодо поетапної сплати процентів за користування кредитом не виконувала, а після закінчення строку кредитування грошові кошти не повернула та не сплатила відсотки за користування ними.
24.02.2025 право вимоги за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_1 , було відступлене за договором факторингу № 24022025 від 24.02.2025 позивачеві.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, п. 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Суд резюмує, що відповідачка неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за договором № 30094-11/2024 про надання фінансового кредиту від 14.11.2024, укладеним із ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП».
Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальницею кошти в добровільному порядку ні первісному кредиторові – ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», ні позивачу – ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» не повернуті, беручи до уваги позицію відповідачки у її відзиві на позовну заяву від 07.09.2026 та у поясненнях щодо позову від 08.09.2026, суд вважає, що право позивача на повернення заборгованості по тілу кредиту та нарахованих відсотках підлягає захисту в судовому порядку.
Щодо клопотання відповідачки про розстрочення виконання судового рішення суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
З метою реалізації раціональної процесуальної форми та процесуальної економії суд уважає за можливе розглянути клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення у рамках цієї цивільної справи.
Дослідивши докази на підтвердження скрутного матеріального становища відповідачки суд дійшов висновку про можливість задоволення її клопотання частково.
Верховний Суд у рамках справи № 819/150/17 виснував: оцінюючи доводи заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, суди повинні враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення. До уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.
Окрім цього, 04 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в рамках справи №916/190/18, провадження № 12-302гс18 (ЄДРСРУ № 82424013) вказала, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє його від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
Суд уважає доведеним скрутне матеріальне становище ОСОБА_1 , з огляду на те, що у відзиві відповідачка посилається на довідки ОК-5 та ОК-7 Пенсійного фонду України, як на обставину, що характеризує її матеріальне становище, у яких відображені суми є страховими нарахуваннями, а не фактично отриманим нею доходом, оскільки вона перебувала у декретній відпустці. Також зазначила, що з 25 вересня 2026 року її дитині виповнюється 3 роки, у зв`язку з чим виплату щомісячної допомоги у розмірі 860,00 грн припинено. Вказала, що фактичного доходу, офіційної роботи та власного майна не має. додано довідку ОК-5 Пенсійного фонду України, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу та інформацію щодо нарахованого доходу і страхового стажу за 2023–2026 роки. З довідки вбачається, що у 2023 році відображено річний дохід у загальному розмірі 26 800,00 грн, у 2024 році – 93 300,00 грн, у 2025 році – 96 000,00 грн, а за січень–липень 2026 року – 60 529,00 грн. У довідці також відображено відповідні періоди страхового стажу та страхувальників. Документ сформовано автоматизованими системами Пенсійного фонду України 08 вересня 2026 року. Також відповідачкою подано довідку ОК-7 Пенсійного фонду України, яка містить індивідуальні відомості про застраховану особу, зокрема дані про суми заробітної плати (доходу), з яких сплачувалися страхові внески, та страховий стаж за 2023–2026 роки. Згідно з довідкою, у 2023 році загальна сума становила 26 800,00 грн, у 2024 році – 93 300 грн, у 2025 році – 96 000,00 грн, за січень–липень 2026 року – 60 529,00 грн. Довідку сформовано засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України 08 вересня 2026 року. Таким чином, зазначені документи відповідачка подала на підтвердження доводів про її майновий стан та відсутність достатніх фактичних доходів, а також на обґрунтування прохання про розстрочення виконання можливого судового рішення.
Згідно з ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Поруч з тим суд наголошує, що відповідно до приписів ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Отже, суд уважає за доцільне розстрочити виконання цього рішення на один рік, зобов`язавши ОСОБА_1 сплачувати позивачу щомісячно до 09 числа кожного місяця з дати ухвалення рішення суду по 1 100,00 грн, останнім місяцем сплати є вересень 2027 року.
За таких обставин суд дійшов висновку, що у цьому випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» сукупно заборгованості у розмірі 13 200,00 грн.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає.
Згідно із ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові-на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
За ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).
У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц виснувано, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
На підтвердження укладення договору про надання правової (правничої) допомоги позивач надав копію такого договору № 0107 від 01.07.2025, сторонами якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатське об`єднання «Апологет» (в особі адвоката, керуючого партнера – Усенка Михайла Ігоровича). Крім того, позивачем надано додаток до договору – акт № 1092 наданих послуг (правової (правничої) допомоги), відповідно до якого адвокат надає професійну правничу допомогу за кредитним № 30094-11/2024 від 14.11.2024, боржницею якого є ОСОБА_1 , сума наданих послуг складає: 8 000,00 грн та детальний опис наданих послуг до акту № 1092 від 11.05.2026.
Суд наголошує, що відповідачка не заперечувала проти стягнення судових витрат з неї на користь позивача, у т. ч. витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, не оспорювала їх розмір тощо.
Отже, суд уважає доведеною і обґрунтованою оплату позивачем послуг з надання професійної правничої допомоги.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що у цьому випадку мають місце порушення з вини відповідачки прав позивача щодо порядку погашення заборгованості за кредитним договором та вважає, що позов підлягає до задоволення частково, шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» сукупно заборгованості у розмірі 13 200,00 грн, тобто позов задоволено на 68,75 %.
Отже, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути: 8 000,00 ? 68,75% = 5 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Судовий збір, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача складає: 2 662,40 ? 68,75 % = 1 830,40 грн.
На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 206, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 525, 526, 530, 610, 611, 612, 614, 629, 1046, 1048-1050 Цивільного кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ», в інтересах якого діє представник Усенко Михайло Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» заборгованість за кредитним договором № 30094-11/2024 від 14.11.2024 у розмірі 13 200,00 грн (тринадцяти тисяч двохсот гривень 00 коп.).
У решті позовних вимог позивачу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» судовий збір у розмірі 1 830,40 грн (однієї тисячі восьмисот тридцяти гривень 40 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500,00 грн (п`яти тисяч п`ятисот гривень 00 коп.).
Задовольнити клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду частково.
Розстрочити виконання цього рішення суду, ухваленого у справі № 722/1025/26, на один рік, зобов`язавши ОСОБА_1 сплачувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ» щомісячно до 09 числа кожного поточного місяця з дати ухвалення рішення суду по 1 100,00 грн (одній тисячі сто гривень 00 коп.), останнім місяцем сплати є вересент 2027 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІПАЛ», код ЄДРПОУ: 35234236, банківські реквізити: НОМЕР_7 , банк отримувача – АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», адреса місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 4-й поверх, м. Львів, 79029.
Відповідачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повне рішення суду складено 09.09.2026. 

Головуюча суддя: Мар`яна ВЕРБІЦЬКА