КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 вересня 2026 року м. Київ справа №320/42175/25

Суддя Київського окружного адміністративного суду Марич Є.В., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі – відповідач, ГУ ДПС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 50548240203, від 02.06.2025 № 50557240203, від 02.06.2025 № 50552240203, від 02.06.2025 № 50562240203, від 02.06.2025 № 50565240203.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність проведеної ГУ ДПС у м. Києві документальної позапланової невиїзної перевірки, з огляду на відсутність правових підстав для її призначення, неотримання наказу, а запит контролюючого органу складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим пункту 73.3 статті 73 ПК України.
Також позивач зазначив, що контролюючий орган дійшов до необґрунтованих висновків про заниження позивачем загального оподатковуваного доходу від операцій з продажу банківських монет у грошовій формі, оскільки такі монети належать до валютних цінностей, а отриманий від їх продажу дохід, відповідно до статті 165 Податкового кодексу України, не включаються до загального оподатковуваного доходу платника податків та не може вважатись об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Нарахування податку на доходи фізичних осіб, військового збору та застосування штрафних санкцій, у даному випадку, на думку позивача суперечить принципам правової визначеності, стабільності податкового законодавства та справедливості.
Крім того, зазначені доходи не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, а отже обов`язку щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи не виникає.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому з позицією позивача не погодився, а позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначив, що задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 доходи від продажу монет за 2020, 2021, 2022 роки не пов`язані зі здійсненням операцій з банківськими монетами, тому включаються до складу загального оподатковуваного доходу відповідно до пп. 164.2.20 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України та оподатковується на загальних підставах.
Також, фізичною особою ОСОБА_1 до перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, чим порушено вимоги п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України.
Крім того, відповідач стверджує про ненадання позивачем документів на запит контролюючого органу, що було зафіксовано в акті перевірки і в акті про ненадання документів, та, відповідно до пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України, цей факт є підставою для визнання порушення з боку платника податків.
Посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення прийняті відповідно до вимог чинного законодавства, представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити.
Протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Сторони прибули у судове засідання.
Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову.
Суд за згодою сторін перейшов до розгляду справи по суті в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами і доказами.
Розглянувши документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На підставі п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 78.1.1, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями відповідно до наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 26.02.2025 №1357-п головним державним інспектором відділу позапланових перевірок оподаткування фізичних осіб управління податкового аудиту фізичних осіб ГУ ДПС у м. Києві Кіряхно Н.В. проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу отриманого від продажу банківських монет за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 28.04.2025 № 35040/Ж5/26-15-24-02-03/2765306116.
Перевіркою встановлено порушення: 
- п. 179.1 ст. 179 розділу ІV Податкового кодексу України з урахуванням вимог п.п. 49.18.4 п.49.18 ст. 49 Податкового кодексу України, не своєчасно подано податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020, за 2021 та 2022 роки до ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДПС у м. Києві; 
- п.п. «а» п.176.1 п.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового кодексу України, не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу;
- п.п.168.2.1 п.168.2 ст. 168, з урахуванням вимог п.п.164.2.20 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України, не сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб за 2020-2022 роки в сумі 7 254 000,00 грн (в тому числі за 2020 р. – 1 818 000,00 грн, за 2021 – 3 969 000,00 грн, за 2022 – 1 467 000,00 грн) із отриманого доходу 40 300 000,00 грн за 2020-2022 роки від продажу банківських монет (в тому числі у 2020 р. - 10 100 000,00 грн, у 2021 р. - 22 050 000,00 грн, у 2022 – 8 150 000,00 грн);
- п.п. 1.2, п.п. 1.3 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних Положень Податкового кодексу України (в редакції, що діяла в 2020-2022 роках), не нараховано, не утримано та не перераховано до бюджету військовий збір у сумі 604 500,00 грн (в тому числі за 2020 р. – 151 500,00 грн, за 2021 – 330 750,00 грн, за 2022 – 122 250,00 грн) із отриманого доходу 40 300 000,00 грн за 2020 -2022 роки від продажу банківських монет (в тому числі у 2020 р. - 10 100 000,00 грн, у 2021 р. - 22 050 000,00 грн, у 2022 – 8 150 000,00 грн);
- п.п. 73.3.3 п.73.3 ст.73 Податкового кодексу України, а саме не надано до податкових органів відповіді на письмовий запит про надання інформації.
Позивач не погодився з висновками акту перевірки від 28.04.2025, відповідно до вимог п. 86.7 ст. 86 Податкового кодексу України, подав 12.05.2025 заперечення на акт перевірки.
Листом ГУ ДПС у м. Києві від 26.05.2025 № 14829/Ж12/26-15-24-02-03-07 повідомлено, що за результатами розгляду заперечень платника податків висновки акта перевірки залишено без змін, а заперечення - без задоволення.
На підставі акту 28.04.2025 № 35040/Ж5/26-15-24-02-03/2765306116 з урахуванням висновку про результати розгляду заперечення від 26.05.2025 № 14829/Ж12/26-15-24-02-03-07, ГУ ДПС у м. Києві винесено податкові повідомлення-рішення:
від 02.06.2025 № 50548240203, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 7 620 750,00 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями - 7 254 000,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 366 750,00 грн; 
від 02.06.2025 № 50557240203, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір на загальну суму 635 062,50 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями - 604 500,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями - 30 562,50 грн; 
від 02.06.2025 № 50552240203, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 340,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб (несвоєчасне подання податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2020 - 2022 роки);
від 02.06.2025 № 50562240203, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 1020,00 грн за платежем податок на доходи фізичних осіб (не надання посадовим (службовим) особам контролюючих органів до перевірки книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподаткування доходу за період з 01.01.2020 по 31.12.2022);
від 02.06.2025 № 50565240203, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 8 000,00 грн за адміністративні штрафи та інші санкції (не надано до податкових органів відповіді на письмовий запит).
ОСОБА_1 подано скаргу до Державної податкової служби України на податкові повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 50548240203, № 50557240203, № 50552240203, № 50562240203, № 50565240203.
Рішенням Державної податкової служби України про результати розгляду скарги від 13.08.2025 № 23471/6/99-00-06-01-02-06 залишено без змін податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 02.06.2025 № 50548240203, № 50557240203, № 50552240203, № 50562240203, № 50565240203, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся з позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі – ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 та пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з пунктом 61.1 статті 61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Підпунктом 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом. 
За приписами підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом. 
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
Статтею 78 ПК України визначено порядок проведення документальних позапланових перевірок.
Відповідно до підпунктів 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, на підставі яких відповідач призначив перевірку у цій справі, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: 
отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту; 
виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Аналіз положень п.п. 78.1.1 та п.п. 78.1.4 ст. 78 ПК України свідчить про те, що на підставі наведених правових підстав може бути проведена перевірка тільки в разі ненадання платником податків пояснень та їх документального підтвердження на запити контролюючого органу щодо порушень цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, або щодо виявленої недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Таким чином, призначенню документальної позапланової перевірки, зокрема з підстав, визначених підпунктами 78.1.1 та 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 ПК України, передує ненадання (надання не в повному обсязі) платником податків пояснень та документального підтвердження на письмовий запит контролюючого органу з відповідного питання, якщо такий запит оформлено і направлено відповідно до вимог законодавства.
Судом встановлено з матеріалів справи, що 06.08.2024 фізичною особою ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2020 рік, яка зареєстрована за № 152072, у якій задекларовано доходи, які не включаються до загального річного оподаткованого доходу у сумі 10 126 422,00 грн (рядок 11.3 декларації).
Цією ж датою, ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2021 рік, яка зареєстрована за № 160964, у якій задекларовано доходи, які не включаються до загального річного оподаткованого доходу у сумі 22 050 000,00 грн (рядок 11.3 декларації).
Також, ОСОБА_1 подано до ГУ ДПС у м. Києві податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік, яка зареєстрована за № 222071, у якій задекларовано доходи, які не включаються до загального річного оподаткованого доходу у сумі 8 150 000,00 грн (рядок 11.3 декларації).
До вказаних податкових декларацій про майновий стан і доходи позивачем було подано договори купівлі-продажу банківських монет від 23.03.2020, від 10.02.2021, від 25.05.2022, додаткові угоди до них, акти прийому-передачі.
Після подання звітних декларацій ОСОБА_1 до контролюючого органу подано заяви від 07.08.2024 (вх. №45671/АП, вх. №45673/АП, вх. №45675/АП) щодо надання довідок про подані декларації про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за звітні (податкові) періоди 2020р., 2021р., 2022р. з метою підтвердження доходів для надання до АТ КБ «Приватбанк».
На заяви позивача контролюючим органом видано довідки від 07.08.2024 №25707/АП/26-15-59-06-06, від 07.08.2024 №25705/АП/26-15-59-06-06, від 07.08.2024 №25706/АП/26-15-59-06-06 про підтвердження подання декларацій про майновий стан і доходи (про сплату або відсутність податкових зобов`язань) за звітні (податкові) періоди (2020р., 2021р., 2022р.).
Згідно з пунктом 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про надання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і має містити:
1) підстави для надсилання запиту відповідно до цього пункту із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу.
Контролюючим органом сформовано запит від 20.12.2024 №49412/Ж12/26-15-24-02-03-09 позивачу щодо надання пояснень та документальних підтверджень законності задекларованих доходів в поданих звітних деклараціях про майновий стан і доходи за 2020, 2021, 2022 роки. 
У вказаному запиті вказано підстави його надіслання, перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати, норми податкового законодавства, які вказують на обов`язок платника надати відповідні документи та наслідки їх ненадання контролюючому органу, а також запит містить підпис уповноваженої особи та печатку контролюючого органу. Зазначене спростовує доводи позивача про невідповідність запиту відповідача п. 73.3 статті 73 ПК України. 
Щодо підстав для надсилання запиту контролюючим органом було зазначено про отримання податкової інформації щодо можливого ухилення від сплати податків і зборів та невідповідності даних податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2020-2022рр, які були подані позивачем 06.08.2024, що може свідчити про отримання коштів, з яких ймовірно не сплачено податки.
Щодо перелік інформації, яка запитувалася, та переліку документів, які пропонувалися надати, позивач зазначив, що ним було надано відповідні документи до декларацій, які подані контролюючому органу. 
Однак, позивач не звернув увагу, що у запиті, окрім підтвердження задекларованих доходів у поданих деклараціях про майновий стан і доходи за 2020-2022рр, також запитувалась інформація та її документальне підтвердження щодо джерел походження грошових коштів, за які були придбані банківські монети та, в подальшому, продані за договорами від 23.03.2020, від 10.02.2021, від 25.05.2022.
Відповідно до підпункту 73.3.2 пункту 73.3 статті 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Як свідчать матеріали справи, запит від 20.12.2024 №49412/Ж12/26-15-24-02-03-09 надісланий 23.12.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків. Лист повернувся до ГУ ДПС у м. Києві у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
На запит відповідача від 20.12.2024 №49412/Ж12/26-15-24-02-03-09 позивач надав відповідь листом 24.03.2025 (вх. ГУ ДПС у м. Києві від 25.03.2025 №30819/6), у якому зазначив про неможливість документально підтвердити суми доходів, які були відображені у р.11.3 в деклараціях про майновий стан і доходи за 2020, 2021, 2022 роки у зв`язку із втратою первинних документів та неможливістю надання їх до запиту.
Факт ненадання платником податків пояснень та їх документального підтвердження, є юридично значущою та достатньою передумовою для реалізації контролюючим органом повноважень щодо призначення перевірки.
Інші обставини, які б давали можливість суду встановити незаконність або необґрунтованість направлення позивачу письмового запиту про надання пояснень та документів відсутні.
Відповідно до пункту 121.1 статті 121 ПК України неподання або подання не в повному обсязі платником податків документів чи іншої інформації на запит контролюючого органу в інших випадках, передбачених статтею 73 Кодексу, тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний такий факт.
Таким чином, оскільки платником податків - фізичною особою ОСОБА_1 не надано необхідну інформацію, визначену в запиті контролюючого органу, та її документальне підтвердження, чим порушено вимоги підпункту 73.3.2 пункту 73.3 статті 73 ПК України, відповідачем правомірно накладено штраф у розмірі 8000,00 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням від 02.06.2025 № 50565240203.
При цьому, за правилами пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Отже, з системного аналізу наведених вимог податкового законодавства слідує, що документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків ініціюється у випадку наявності принаймні однієї з підстав, визначених у статті 78 ПК України, шляхом прийняття про це керівником контролюючого органу рішення у вигляді наказу.
У зв`язку з ненаданням документів фізичною особою ОСОБА_1 на обов`язковий письмовий запит відповідача та виявленою недостовірністю даних у поданих деклараціях стосовно отриманого доходу, ГУ ДПС у м. Києві видано наказ від 26.02.2025 №1357-п про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ). 
Повідомлення від 26.02.2025 №524/26-15-24-02-03 разом із копією наказу від 26.02.2025 №1357-п надіслано позивачу 26.02.2025 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за податковою адресою платника податків. Однак, лист повернувся до ГУ ДПС у м. Києві у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
З огляду на викладене, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем виконано вимоги пункту 79.2 статті 79 ПК України та вручено копію наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмове повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки у порядку, передбаченому пунктом 42.2 статті 42 ПК України.
Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього.
У постановах від 11 червня 2020 року по справі № 823/1606/17 та від 12 серпня 2021 року по справі № 640/3605/19, від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18 Верховний Суд застосував норми статті 42, пункту 79.2 статі 79 ПК України у правовідносинах, в яких спір стосувався правомірності дій контролюючого органу при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки як підстава позову про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Відповідно до встановленого судами попередніх інстанцій факту повернення за закінченням терміну зберігання поштою наказу про проведення позапланової невиїзної перевірки, направленого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням, Верховний Суд зробив висновок, що наказ був надісланий контролюючим органом в порядку, встановленому законом.
Таким чином, на підставі викладеного вище, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість доводів позивача щодо відсутності підстав для призначення позапланової невиїзної документальної перевірки.
Щодо суті виявленого відповідачем порушення, покладеного в основу висновку податкового органу про необхідність віднесення до загального оподаткованого доходу позивача сум від продажу банківських монет, суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між фізичною особою ОСОБА_1 (продавець) та фізичною особою ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_2 ) (покупець) укладено договір купівлі-продажу банківських монет від 23.03.2020, відповідно до якого покупець зобов`язується продати банківські монети, а покупець зобов`язується передати в установленому порядку кошти в сумі 10 000 000,00 грн у день отримання від продавця банківських монет.
Відповідно до додаткової угоди від 26.03.2020 до цього договору сторони домовилися, що покупець зобов`язується передати продавцю грошові кошти в сумі 10 100 000,00 грн не пізніше 31.12.2024 року.
Згідно з актом прийому-передачі від 23.03.2020 до договору від 23.03.2020 продавець передав, а покупець прийняв банківські монети у загальній кількості 212 одиниць, у тому числі золото у кількості 75 од. та срібло у кількості 137 од.
На виконання пункту 2.2.1 договору продавцем 23.03.2020 отримано кошти у сумі 10 000 000,00 грн.
Між фізичною особою ОСОБА_1 (продавець) та фізичною особою ОСОБА_3 (рнокпп НОМЕР_3 ) (покупець) укладено договір купівлі-продажу банківських монет від 10.02.2021, відповідно до якого покупець зобов`язується продати банківські монети, а покупець зобов`язується передати в установленому порядку кошти в сумі 22 050 000,00 грн у день отримання від продавця банківських монет згідно з Додатком № 1 даного договору.
Відповідно до Додатку №1 до договору від 10.02.2021 право власності повністю передається від продавця до покупця на банківські монети.
Згідно з актом прийому-передачі 10.02.2021 до Договору від 10.02.2021 продавець передав, а покупець прийняв банківські монети у загальній кількості 178 одиниць, у тому числі золото у кількості 47 од. та срібло у кількості 131 од.
На виконання пункту 2.2.1 договору продавцем 10.02.2021 отримано кошти у сумі 22 050 000,00 грн.
Між фізичною особою ОСОБА_1 (продавець) та фізичною особою ОСОБА_4 (рнокпп НОМЕР_4 ) (покупець) укладено договір купівлі-продажу банківських монет від 25.05.2022, відповідно до якого покупець зобов`язується продати банківські монети, а покупець зобов`язується передати в установленому порядку кошти в сумі 8 150 000,00 грн у день отримання від продавця банківських монет згідно з Додатком № 1 даного договору.
Відповідно до Додатку №1 до договору від 25.05.2022 право власності повністю передається від продавця до покупця на банківські монети.
Згідно з актом прийому-передачі 25.05.2022 до Договору від 25.05.2022 продавець передав, а покупець прийняв банківські монети у загальній кількості 144 одиниць, у тому числі золото у кількості 42 од. та срібло у кількості 102 од.
На виконання пункту 2.2.1 договору продавцем 25.05.2022 отримано кошти у сумі 8 150 000,00 грн.
За висновками контролюючого органу, задекларовані фізичною особою ОСОБА_1 доходи у сумі 10 100 000,00 грн за 2020 рік, у сумі 22 050 000,00 грн за 2021 рік, у сумі 8 150 000,00 грн за 2022 рік не пов`язані зі здійсненням операцій з банківськими монетами та включаються до складу загального оподаткованого доходу відповідно до пп.164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України та оподатковується на загальних підставах. 
Надаючи правову оцінку таким твердженням контролюючого органу, суд зазначає таке.
З 07.02.2019 набрав чинності Закон України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 № 2473-VIII (далі Закон № 2473-VIII), який визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону № 2473-VIII валютні цінності - національна валюта (гривня), іноземна валюта та банківські метали.
Частиною першою статті 4 Закону № 2473-VIII встановлено, що валютні операції здійснюються без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону № 2473-VIII валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак:
а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта;
б) торгівля валютними цінностями;
в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей.
Згідно з підпунктом 14.1.247 пункту 14.1 статті 14 ПК України торгівля валютними цінностями - операції, пов`язані з переходом права власності на національну валюту України, іноземну валюту, платіжні документи та інші цінні папери, виражені у національній валюті України, в іноземній валюті або банківських металах, банківські метали.
Стаття 2 Закону №2473-VIII визначає принципи валютного регулювання, в числі яких - свобода здійснення валютних операцій, що передбачає:
право фізичних та юридичних осіб - резидентів укладати угоди з резидентами та (або) нерезидентами та виконувати зобов`язання, пов`язані з цими угодами, у національній валюті чи в іноземній валюті, у тому числі відкривати рахунки у фінансових установах інших країн;
право фізичних та юридичних осіб - резидентів придбавати валютні цінності, активи за кордоном, переміщувати через митний кордон України валютні цінності;
запровадження обмежень і заходів захисту виключно з підстав та у порядку, визначених законом, з метою забезпечення стабільності фінансової системи і рівноваги платіжного балансу України;
недопущення неправомірного і необґрунтованого втручання держави у валютні операції.
У даному випадку, в акті перевірки контролюючим органом викладено висновки про те, що банківськими металами вважаються монети, які придбані/продані виключно за посередництвом банківської установи.
Однак, контролюючий орган помилково не розмежовує операції з банківськими металами, що здійснюються банками та іншими фінансовими установами на міжбанківському валютному ринку України та міжнародних ринках, від операцій, заснованих на цивільно-правових угодах з відчуження банківських монет між фізичними особами.
Закон №2473-VIII не встановлює обов`язкової участі банку або іншої фінансової установи як умови для визнання операції з відчуження банківських монет між фізичними особами операцією з валютними цінностями.
Отже, відсутність участі банку або іншої фінансової установи у операції купівлі-продажу банківських монет між фізичними особами сама по собі не змінює правову природу таких монет як валютних цінностей, та не може бути підставою для висновку про втрату ними статусу валютних цінностей. Тому доводи відповідача в цій частині судом відхиляються.
Щодо посилань відповідача на лист Національного банку України від 04.03.2025 № 40-0019/16526, то відповідно до вимог статті 44 Закону України «Про Національний банк України» 20 травня 1999 року № 679-XIV (далі Закон № 679-XIV) до компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належать: 1) видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій; 2) застосовування мір відповідальності до банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів) за порушення правил валютного регулювання і валютного контролю.
Згідно зі статтею 56 Закону № 679-XIV Національний банк видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб. Національний банк видає розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру або індивідуальної дії (індивідуальні акти), які не є нормативно-правовими актами. Розпорядчі акти з питань організаційно-розпорядчого характеру оприлюднюються та набирають чинності в порядку, встановленому Національним банком. Нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку. Вони не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України і не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно із законом пом`якшують або скасовують відповідальність.
Суд звертає увагу, що листи Національного банку України не належать до нормативно-правових актів, а тому у розумінні вимог статті 56 Закону № 679-XIV вони не мають обов`язкового характеру для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, юридичних та для фізичних осіб.
За фактичних обставин справи, контролюючим органом не доведено, що відчужені позивачем банківські монети не відповідають критеріям валютних цінностей. Таким чином, за відсутності належних і допустимих доказів з боку контролюючого органу того, що предметом договорів купівлі-продажу були монети, які не відповідають визначенню банківських металів та валютних цінностей, твердження відповідача про оподатковуваний характер доходу від їх продажу ґрунтуються на припущеннях та не відповідають вимогам законодавства.
Відповідно до підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи.
Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України (пункт 163.1 статті 163 ПК України).
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід- будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Пунктом 164.3 статті 164 ПК України встановлено, що при визначенні бази оподаткування враховуються всі доходи платника податку, отримані ним як у грошовій, так і негрошовій формах.
Не включаються до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку доходи, перелічені в статті 165 Податкового кодексу України.
В силу положень підпункту 165.1.51 пункту 165.1 статті 165 ПК України до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються доходи від операцій з валютними цінностями (крім цінних паперів), пов`язаних з переходом права власності на такі валютні цінності, за виключенням доходів, оподаткування яких прямо передбачено іншими нормами цього розділу.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував отримані ним доходи, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Разом із тим, відповідачем не надано доказів, які свідчили б про невідповідність (недостовірність) інформації, зазначеної позивачем в поданих ним податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2020, 2021 та 2022 роки, та спростовували доводи позивача про звільнення від оподаткування отриманого ним доходу від продажу банківських монет.
Наведене вказує на те, що отриманий позивачем дохід від продажу банківських монет, за відсутності доведених відповідачем обставин, що виключають їх належність до валютних цінностей, підлягає правовій оцінці як дохід від операцій з валютними цінностями, який відповідно до вимог податкового законодавства, а саме підпункту 165.1.51 пункту 165.1 статті 165 ПК України не включається до загального оподатковуваного доходу позивача.
Відповідно, здійснене відповідачем збільшення податкового зобов`язання позивача з податку на доходи фізичних осіб є протиправним та не відповідає вимогам законодавства.
Подібні висновки наведені Верховним Судом у постанові від 30 травня 2022 року у справі № 810/2210/17, згідно яких суд виснував, що дохід платника податку від операції з продажу банківських металів (зливки золота) у грошовій формі, не включається до оподатковуваного доходу в силу вимог статті 165 Податкового кодексу України та не утворює базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб.
З огляду на вищевикладене, податкове повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 50548240203 є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до підпунктів 1.2, 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Зважаючи на те, що висновки ГУ ДПС у м. Києві про заниження позивачем суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, обов`язок щодо сплати військового збору був визначений відповідачем безпідставно, а отже податкове повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 50557240203 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Що стосується висновку контролюючого органу про наявність у позивача обов`язку подавати декларацію про майновий стан і доходи та, як наслідок, вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу (у спосіб ведення книги обліку доходів і витрат).
Згідно з пунктом 176.1 статті 176 Податкового кодексу України, платники податку, зокрема, зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
При цьому, відповідно до п. 177.10 ст. 177 ПК України обов`язок щодо ведення книги обліку доходів і витрат встановлений цим Кодексом лише для фізичних осіб - підприємців.
Наказом Міністерства фінансів України № 591 від 23.06.2017 затверджено форму Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядку ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу (далі Порядок № 591).
За висновками акта перевірки, позивачем не надано до перевірки Книгу обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, чим порушено п.п. «а» п.176.1 ст.176, п.44.1, п.44.3 ст.44 ПК України.
Відповідачем не заперечується, що подання позивачем податкової декларації було здійснено ним не на виконання обов`язку визначеного Податковим кодексом України у зв`язку із наявністю підстав для обов`язкового подання податкових декларацій, а у зв`язку із реалізацією позивачем його добровільного права на подання такої декларації.
Також позивач у перевіряємий період перебував на податковому обліку в органі ДПС як фізична особа, а не особа зі статусом підприємця.
Таким чином, висновки акта перевірки про порушення позивачем вимог п. 44.1, п. 44.3 ст. 44, пп. «а» п. 176.1 ст. 176 ПК України у зв`язку із неподанням ним до перевірки книги обліку доходів і витрат не відповідають дійсним обставинам справи, а тому є безпідставними, що, у свою чергу, свідчить про протиправність прийнятого ГУ ДПС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 50562240203 та наявність підстав для його скасування.
Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) передбачено статтею 179 ПК України, відповідно до пункту 179.2 якої, обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, крім випадків, коли подання податкової декларації прямо передбачено цим Кодексом, якщо такий платник податку отримував, зокрема, доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, дохід від яких відповідно до цього Кодексу не оподатковується.
Оскільки судом встановлено, що доходи позивача від продажу монет не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу, відповідно у нього не виникло обов`язку щодо подання податкової декларації про майновий стан і доходи. Відсутність обов`язку щодо подання податкової декларації нівелює порушення законодавства за несвоєчасне її подання.
З огляду на наведене, податкове повідомлення-рішення від 02.06.2025 № 50552240203, яким застосовано штрафні санкції за несвоєчасне подання податкової декларації про майновий стан і доходи за 2020, за 2021 та 2022 роки, є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, частково не доведено правомірність та обґрунтованість прийнятих ним оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Враховуючи вищевикладене, системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При цьому, частиною третьою цієї статті встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
З урахуванням викладених норм, ураховуючи часткове задоволення позову, на користь позивача підлягають стягненню здійсненні ним судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 11 940,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 72-77, 90, 139, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - задовольнити частково.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.06.2025 № 50548240203, від 02.06.2025 № 50557240203, від 02.06.2025 № 50552240203, від 02.06.2025 № 50562240203.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 11 940,00 грн (одинадцять тисяч дев`ятсот сорок гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, код ЄДРПОУ ВП 44116011).
5. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Марич Є.В.