| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5260/25 Суддя (судді) першої інстанції: Віталіна ГАЙДАШ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Ключкович В.Ю.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Манн» до Державної податкової служби України, Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "МАНН"" звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області та Державної податкової служби України, у якому просило визнати протиправними та скасувати рішення комісії Головного управління ДПС у Черкаській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних від 13 листопада 2024 року № 12047930/41047365, № 12047932/41047365, № 12047927/41047365, № 12047935/41047365, № 12047925/41047365, № 12047929/41047365, № 12047926/41047365, № 12047931/41047365, № 12047933/41047365, № 12047924/41047365, № 12047934/41047365, № 12047928/41047365 про відмову в реєстрації розрахунків коригування, а також зобов`язати Державну податкову службу України зареєструвати розрахунки коригування кількісних і вартісних показників від 15 лютого 2024 року № 23, № 24, № 25, № 26, від 01 березня 2024 року № 1, № 2, № 3, від 18 березня 2024 року № 20, № 21, від 03 травня 2024 року № 1, № 2, від 17 липня 2024 року № 39 в Єдиному реєстрі податкових накладних датою їх фактичного подання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні розрахунки коригування складені на суми повернутих авансових платежів за товар, а контролюючий орган, відмовляючи в їх реєстрації, не зазначив у своїх рішеннях, які саме документи не були подані платником, поклавши в основу відмови загальне формулювання; наданих же платником пояснень і документів було достатньо для реєстрації розрахунків коригування.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року позов задоволено. 
Скасовуючи оскаржувані рішення та зобов`язуючи Державну податкову службу України зареєструвати спірні розрахунки коригування датою їх фактичного подання, суд першої інстанції виходив з того, що квитанції про зупинення реєстрації не містили чіткої підстави зупинення і вичерпного переліку документів, які необхідно подати платнику; вживання загального посилання на пункт шостий Критеріїв оцінки ступеня ризиків без наведення відповідного підпункту є неконкретизованим; у рішеннях про відмову не зазначено конкретних документів, ненадання яких стало підставою відмови, а моніторинг податкових накладних не може підміняти собою проведення податкової перевірки. Суд першої інстанції дійшов висновку, що невиконання податковим органом законодавчо встановлених вимог щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.
Не погодившись із цим рішенням, Головне управління ДПС у Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що обов`язок доведення факту здійснення господарської операції покладається на платника податку, який подає податкову накладну на реєстрацію. Зазначає, що платником не було надано на розгляд комісії первинних документів, передбачених пунктом 5 Порядку № 520. Вказує, що щодо розрахунків коригування від 18.03.2024 № 20, № 21, від 03.05.2024 № 1, № 2 та від 17.07.2024 № 39 платник не подав додаткових письмових пояснень і копій документів у встановлений п`ятиденний строк, а щодо розрахунків коригування від 15.02.2024 № 23, № 24, № 25, № 26 та від 01.03.2024 № 1, № 2, № 3 — не надав сертифікатів відповідності, інвентаризаційних описів залишків, документів щодо внутрішнього переміщення товару та пояснень стосовно значного від`ємного значення податку на додану вартість. Вважає, що за встановлених обставин у контролюючого органу не було іншого правомірного варіанта рішення, крім відмови в реєстрації відповідних розрахунків коригування. Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції поверхово дослідив подані відповідачем докази та допустив порушення вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "МАНН"" подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Позивач наголошує, що спірні розрахунки коригування подані на реєстрацію на суми повернутих авансових платежів, оскільки постачання товару на момент оплати не здійснювалося, а тому вимога контролюючого органу про надання документів щодо наявності складських приміщень, придбання і транспортування товару за своїм змістом підміняла проведення податкової перевірки та мала характер надмірного формалізму; на підтвердження інформації, зазначеної в розрахунках коригування, платник надавав контролюючому органу договори поставки з додатковими угодами та специфікаціями, платіжні доручення, листи фізичних осіб – підприємців і платіжні інструкції на повернення авансових платежів; у рішеннях про відмову у графі "Додаткова інформація" не зазначено жодного документа, а тому з їх змісту неможливо встановити, з якої саме підстави відмовлено в реєстрації.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "МАНН"" надіслало для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунки коригування кількісних і вартісних показників від 15 лютого 2024 року № 23, № 24, № 25, № 26, від 01 березня 2024 року № 1, № 2, № 3, від 18 березня 2024 року № 20, № 21, від 03 травня 2024 року № 1, № 2, від 17 липня 2024 року № 39 на зміну номенклатури, реєстрацію яких було зупинено з пропозицією надати пояснення та копії документів. На підтвердження інформації, зазначеної у спірних розрахунках коригування, платник упродовж жовтня – листопада 2024 року подавав контролюючому органу письмові пояснення та копії документів, а після отримання повідомлень про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів надав додаткові пояснення. За результатами розгляду поданих пояснень і документів комісія Головного управління ДПС у Черкаській області рішеннями від 13 листопада 2024 року відмовила в реєстрації спірних розрахунків коригування з підстави ненадання/часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів при отриманні повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, при цьому у графі "Додаткова інформація (зазначити конкретні документи)" жодного документа не зазначено.
Відповідно до пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена в порядку та на підставах, визначених Кабінетом Міністрів України.
За правилами пункту 11 Порядку зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1165, у квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування зазначаються номер та дата складення податкової накладної/розрахунку коригування; критерій (критерії) ризиковості платника податку та/або ризиковості здійснення операцій, на підставі якого (яких) зупинено реєстрацію, з розрахованим показником за кожним критерієм, якому відповідає платник податку; пропозиція щодо надання платником податку пояснень та копій документів відповідно до Порядку прийняття рішень про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12 грудня 2019 року № 520.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 520 у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі платник податку має право подати копії документів та письмові пояснення стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, для розгляду питання прийняття комісією регіонального рівня рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі.
Пунктом 9 Порядку № 520 передбачено, що за результатами розгляду поданих письмових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня протягом п`яти робочих днів або приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування, або надсилає повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, або приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в разі надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства. За результатами розгляду поданих додаткових пояснень та копій документів комісія регіонального рівня приймає рішення про реєстрацію/відмову в реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в Реєстрі.

Відповідно до пункту 10 Порядку № 520 комісія регіонального рівня приймає рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Реєстрі в разі ненадання/часткового надання додаткових письмових пояснень та копій документів стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено в Реєстрі, при отриманні Повідомлення; та/або надання платником податку копій документів, складених/оформлених із порушенням законодавства.
Наведене свідчить, що з набранням чинності змінами до Порядку № 520 адміністративна процедура розгляду питання про реєстрацію податкової накладної доповнена окремим етапом – направленням платнику повідомлення про необхідність надання додаткових пояснень та/або документів, у якому, за формою згідно з додатком 2 до цього Порядку, зазначаються конкретні документи, що пропонується надати. Водночас наявність такого етапу не змінює загальних вимог до індивідуального акта суб`єкта владних повноважень, який згідно з пунктами 3, 9 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України має бути прийнятий обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Загальними вимогами до акта індивідуальної дії є його обґрунтованість і вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних фактичних та юридичних підстав його прийняття, а також зрозумілих мотивів, з яких орган дійшов відповідного висновку.
Спірні правовідносини вже були предметом розгляду Верховного Суду. У постанові від 05 червня 2026 року у справі № 380/17115/24 Верховний Суд, вирішуючи по суті аналогічний спір щодо відмови в реєстрації податкових накладних за формулюванням про ненадання документів, зазначив: "сам факт направлення такого повідомлення та загальне посилання на недостатність документів не є самостійним і достатнім підтвердженням правомірності подальшої відмови у реєстрації податкових накладних". Верховний Суд наголосив, що "у разі якщо платник після отримання повідомлення подав додаткові пояснення та документи, комісія регіонального рівня зобов`язана надати їм оцінку та у разі відмови в реєстрації податкової накладної зазначити, які саме документи не були подані або чому подані документи не підтверджують інформацію, зазначену у податковій накладній".
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що на стадії розгляду питання про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування контролюючий орган не здійснює перевірки реальності господарської операції, а суд не підміняє собою орган і не проводить повноцінної податкової перевірки; предметом дослідження є дотримання органом визначеної процедури, надання оцінки поданим платником поясненням і документам та вмотивованість відмови. На обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на те, що: обов`язок доведення факту вчинення господарської операції покладається на платника; платник не надав первинних документів відповідно до пункту 5 Порядку № 520; на частину розрахунків коригування платник не надав додаткові документи у п`ятиденний строк, а на іншу частину не надав сертифікати відповідності, інвентаризаційні описи, документи щодо внутрішнього переміщення товару та пояснення щодо від`ємного значення з податку на додану вартість; іншого рішення, ніж відмова, орган прийняти не міг. Колегія суддів оцінює ці доводи таким чином.
Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що платник не скористався належним чином правом на подання додаткових документів, а тому відмова в реєстрації є правомірною. Проте матеріалами справи підтверджено, і цього не спростовує сам апелянт, що платник після отримання повідомлень контролюючого органу подав пояснення та копії документів, які, на його переконання, підтверджували інформацію, зазначену у спірних розрахунках коригування. Отже, ця справа не стосується ситуації, коли платник податку взагалі не скористався правом на подання додаткових пояснень та документів після отримання повідомлення; спірним є питання, чи надав контролюючий орган належну оцінку тим документам, які були фактично подані платником, та чи вмотивував свою відмову. За таких обставин посилання апелянта на алгоритм, за яким неподання платником витребуваних документів має наслідком відмову в реєстрації, є безпідставним, оскільки цей алгоритм розрахований на випадок ігнорування платником повідомлення, а не на випадок надання ним пояснень і документів.
А отже, ключовим для вирішення спору є те, що у рішеннях від 13 листопада 2024 року про відмову в реєстрації спірних розрахунків коригування контролюючий орган у графі "Додаткова інформація (зазначити конкретні документи)" не зазначив жодного документа. Таке формулювання не дає змоги встановити, ненадання яких саме документів стало підставою відмови та чому подані платником пояснення і документи не підтверджують інформацію, зазначену у спірних розрахунках коригування. Тим самим контролюючий орган не виконав обов`язку, який покладає на нього наведена вище правова позиція Верховного Суду, а прийняті ним рішення не відповідають вимогам обґрунтованості та вмотивованості, встановленим пунктами 3, 9 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Безпідставними є й доводи апелянта про ненадання платником документів щодо наявності складських приміщень, придбання і транспортування товару, сертифікатів відповідності та інвентаризаційних описів. Спірні розрахунки коригування складені на суми повернутих авансових платежів, а не на операцію постачання товару, тоді як витребувані контролюючим органом документи стосуються придбання, зберігання і переміщення товару, тобто обставин, які не відображені у спірних розрахунках коригування. За змістом пункту 5 Порядку № 520 платник податку подає ті документи, що підтверджують інформацію, зазначену саме у податковій накладній/розрахунку коригування, реєстрацію яких зупинено. Вимога ж надати документи щодо операції, яка не відображена в розрахунку коригування, за своїм змістом підміняє проведення податкової перевірки, тоді як моніторинг податкових накладних є превентивним заходом і не може використовуватися як спосіб заміни податкової перевірки або як підстава для відмови в реєстрації без належної оцінки поданих платником документів. Крім того, відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 09 лютого 2026 року у справі № 400/11909/23 та від 19 лютого 2026 року у справі № 560/15436/24, сертифікат відповідності не є документом податкового чи бухгалтерського обліку, посвідчує лише якість товару, а не факт здійснення господарської операції, а тому вимагати документи щодо сертифікації контролюючий орган вправі лише за умови, що їх наявність передбачена договором та/або законодавством.
Таким чином, і посилання апелянта на обов`язок платника довести факт вчинення господарської операції не заслуговує на увагу, оскільки реальність (товарність) господарської операції на стадії реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування не є предметом доказування, а обов`язок довести правомірність оскаржуваних рішень у силу частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладається саме на відповідача як суб`єкта владних повноважень. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Цього обов`язку контролюючий орган не виконав, оскільки не довів, які конкретно документи не були подані платником і чому подані документи є недостатніми.
Не змінює наведених висновків і посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у справі № 620/4035/24. У цій постанові Верховний Суд зазначив, що до предмета доказування у справах відповідної категорії належать обставини того, "чи була обґрунтованою вимога контролюючого органу про надання додаткових документів для цілей підтвердження права на реєстрацію спірної податкової накладної в ЄРПН в розрізі встановлених у справі обставин; чи проявив позивач належну сумлінність у користуванні наданими йому податковим законодавством правами; чи є належним чином обґрунтованим і вмотивованим оскаржуване рішення про відмову в реєстрації податкової накладної в ЄРПН в контексті взаємозв`язку підстави для прийняття такого рішення із поведінкою позивача та змістом наданих ним документів та пояснень". У цій справі всі складові наведеного предмета доказування свідчать на користь платника: вимога надати документи щодо операції, не відображеної в розрахунках коригування, не була обґрунтованою; платник виявив належну сумлінність, подавши пояснення і документи на підтвердження повернення авансових платежів; оскаржувані ж рішення не є вмотивованими, позаяк не містять конкретних підстав відмови у взаємозв`язку зі змістом поданих платником документів.
Посилання контролюючого органу вже під час судового розгляду на конкретні документи, ненадання яких, на його думку, зумовило відмову, не можуть підтверджувати правомірність оскаржуваних рішень, оскільки ці мотиви не були покладені в основу самих рішень. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 05 червня 2026 року у справі № 380/17115/24, "суб`єкт владних повноважень не може під час судового розгляду підміняти або доповнювати мотиви власного індивідуального акта новими аргументами, які не були зазначені у такому акті"; предметом судового контролю є правомірність рішення з огляду на ті фактичні та юридичні підстави, які були покладені в основу його прийняття. Не заслуговує на увагу і посилання апелянта на практику суду апеляційної інстанції, оскільки джерелом єдності судової практики та висновків щодо застосування норм права у розумінні частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України є постанови Верховного Суду.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту колегія суддів зазначає, що зобов`язання Державної податкової служби України зареєструвати спірні розрахунки коригування датою їх фактичного подання є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача і не є втручанням у дискреційні повноваження контролюючого органу, оскільки за встановлених обставин протиправності відмови у суб`єкта владних повноважень залишився єдиний правомірний варіант поведінки – зареєструвати розрахунки коригування. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05 червня 2026 року у справі № 380/17115/24.
Таким чином, суд першої інстанції на підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваних рішень контролюючого органу та про наявність підстав для задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги встановлених судом першої інстанції обставин і зроблених на їх основі висновків не спростовують та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.
Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді: О.О. Беспалов
В.Ю. Ключкович

(Повний текст постанови суду виготовлено 15 вересня 2026 року)