ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 754/13527/25
Провадження № 2/362/2219/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 липня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна та виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно,
в с т а н о в и в:
До Васильківського міськрайонного суду Київської області від Деснянського районного суду м. Києва за підсудністю надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про скасування арешту.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у провадженні Деснянського ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №35098561 з примусового виконання виконавчого листа №2/521/446/2012 від 09.11.2012 Калінініського районного суду м. Горлівки Донецької обл. про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» в розмірі 116 877,50 грн., реєстраційний номер обтяження 13234537 від 12.11.2012 року. Постановою державного виконавця від 09.11.2012 року було накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. ІНФОРМАЦІЯ_1 боржник ОСОБА_2 помер, виконавче провадження №35098561 було зупинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року (зупинення виконавчого провадження у разі смерті боржника, якщо встановлені судом правовідносини допускають правонаступництво). 07.11.2013 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалось або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача). На даний час строк зберігання виконавчого провадження сплинув у зв`язку з чим виконавче провадження було знищено за закінченням строку зберігання. У Деснянському ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Київ) відсутнє виконавче провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 та будь-які інші виконавчі провадження, боржником яких він був. У той же час, запис про обтяження зберігається в Державному реєстрі обтяжень прав на нерухоме майно у розділі Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 13234537, дата реєстрації від 12.11.2012 року, тип обтяження – невизначене майно, все нерухоме майно. Позивач, яка є спадкоємцем рухомого та нерухомого майна після смерті ОСОБА_2 , позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на спадкове майно. Існування наявного арешту майна чоловіка позивача порушує право ОСОБА_1 на оформлення та отримання спадкових прав, вільне володіння та користування нерухомим майном, яке належало боржнику за життя.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до підготовчого судового розгляду (а.с.30).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2025 року позовну заяву передано за підсудністю до Васильківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 43).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку протягом п`яти днів з дня її отримання для усунення недоліків позову (а.с.52-54).
На виконання ухвали суду було подано уточнену редакцію позовної заяви.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.01.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче засідання (а.с.85-87).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18.03.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.101-103).
13.02.2026 року та 06.04.2016 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення від Деснянського відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просили у задоволенні позову відмовити, оскільки згідно п. 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що у випадках не стягнення виконавчого збору, арешт, накладений на майно боржника, не знімається, не скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Також постанова від 26 квітня 2022 року по справі № 242/4601/20 провадження № 61-5887св21 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначає: обґрунтований висновок про те, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю майна у боржника, оскільки стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано. Згідно ч. 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Станом на сьогоднішній день у відділі відсутня будь-яка інформація про сплату виконавчого збору у сумі 11687,75 гривень та витрат виконавчого провадження у сумі 269,00 гривень по виконавчому провадженню №35098561. У разі повернення виконавчого документу стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а отже арешт не змінамається. Підстави для задоволення позовної заяви відсутні у зв`язку з не стягненням виконавчого збору, чим обмежується наповнення бюджету країни, що воює (а.с.93-96, 115-118).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Пінчук Ю. в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити (а.с. 128).
Представник Акціонерного товариства «Універсал Банк» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі (а.с.126).
Представник третьої особи Деснянського відділу виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управляння Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлені належним чином, заяв або клопотань із процесуальних питань до суду не направляли.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, отриманих пояснень третьої особи, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідност. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно дост. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Судом встановлено, що відповідно до листа Деснянського відділу Державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.07.2025 року №35098561/11 повідомлено, щоу провадженні відділу перебувало виконавче провадження №35098561 з примусового виконання виконавчого листа №2/521/446/2012 Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» коштів в розмірі 116 877,50 грн., який було 07.11.2013 року повернуто стягувачу на підставі п. 1. ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Станом на 30.07.2025 року у відділі на виконанні відкритих виконавчих провадень відносно ОСОБА_2 не перебуває (а.с. 77).
Відповідно до інформації з відкритих джерел, а саме програми «Опендатабот», сформованої 06.10.2025 року, встановлено, що з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (до 2013) наявний тип обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 13234537, підстава обтяження: постанова ВДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 09.11.2012 року, виконавче провадження №35098561, власник ОСОБА_2 (а.с.39- зворотня сторона).
Відповідно до інформації з відкритих джерел, а саме програми «Опендатабот», сформованої 06.10.2025 року, встановлено, що відповідно до реєстру на нерухоме майно (до 2013 року) ОСОБА_2 на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 117,6 кв.м. (а.с. 40).
Як вбачається із копії свідоцтва про шлюб 25.01.2003 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , в центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 117, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 (а.с.80а). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.10.2012 року (а.с. 15).
Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 08.12.2012 року, приватним нотаріусом здійснено реєстрацію спадкової справи, спадкодавцем за яким є ОСОБА_2 (а.с. 16).
Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.
Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Пунктами 1, 2 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.
Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.
На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.
За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Таким чином, наявність арешту, накладеного на майно, порушує право власності позивача, в тому числі, й щодо розпорядження належним їй майном.
Суд звертає увагу, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа у справі та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо є письмова заява стягувача.
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).
Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» набрав чинності 05 жовтня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду № 947/36027/21 від 28 серпня 2024 року .
Враховуючи викладене, оскільки виконавчий лист №2/521/446/2012 від 09.11.2012 року виданий Калінінським районним судом м. Горлівка Донецької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 116 877,50 грн. був повернутий стягувачу 07.11.2013 року, то повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 07.11.2014 року.
Станом на даний час відсутні відкриті виконавчі про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 116 877,50 грн.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 117,6 кв.м. У подальшому, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.
Після смертіОСОБА_2  спадкоємцем першої черги за законом є його дружина - позивачка ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте оформити свої спадкові права не може через наявність вищевказаних заборон.
Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Нормою частини 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 року в справі № 661/624/16-ц (провадження № 14-618цс18) зроблено висновки про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, фактично спадщину прийняла, однак свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно не змогла отримати, оскільки на спадкове майно накладено арешт, а іншого способу захисту своїх прав, аніж звернення з позовом до суду, у позивача немає, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.
Судом встановлено, що з моменту повернення виконавчого провадження стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», пройшло майже 13 років.
На момент звернення до суду з даним позовом та вирішення спору, виконавче провадження не здійснюється, стягувач не надав доказів повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, докази звернення стягувача із заявами про заміну сторони у зобов`язанні правонаступником, вимог кредитора до спадкоємців боржника, матеріали справи не містять.
Відсутні такі докази і щодо виконавчого провадження про стягнення з боржника виконавчого збору, зокрема, державним виконавцем не надано належних і допустимих доказів направлення запиту щодо наявності спадкової справи та визначення кола спадкоємця, а також вирішення питання щодо заміни померлого боржника його правонаступником. 
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та, оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту її права шляхом зняття такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За викладених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав, передбачених законом, для задоволення позову та зняття арешту з нерухомого майна, накладеного на підставі постанови від 09.11.2012 року державного виконавця Деснянського ВДВС в м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у виконавчому провадженні №35098561 та виключення запису про обтяження.
Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.
Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 15, 16, 316, 319, 321, 328, 391 ЦК України, статтями 4, 12, 19, 76, 77, 81, 133 ,141, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа: Деснянський відділ державної виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого майна та виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - задовольнити.
Зняти арешт з нерухомого майна, накладеного на підставі постанови від 09.11.2012 року державного виконавця Деснянського відділу виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)у виконавчому провадженні №35098561 та виключити запис про обтяження №13234537, дата реєстрації від 12.11.2012 року з Державного реєстру прав на нерухоме майно.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», код ЄДРПОУ 21133352, адреса місцезнаходження: 04080, м. Київ, вул. Оленівська, 23.
Третя особа: Деснянський відділ виконавчої служби в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), код ЄДРПОУ 34972294, адреса місцезнаходження: 02138, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 64.
Текст рішення складено 20.07.2026 року.
Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко