Справа № 156/1451/25
Провадження № 2/156/729/26
Рядок статзвіту № 38

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
19 серпня 2026 року сел. Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Федечко М.О.,
за участю секретаря судового засідання Салатюк Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду сел. Іваничі цивільну справу № 156/1451/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах суми 59760,00 грн.,
учасники справи – не з`явилися,
в с т а н о в и в:
І. Короткий виклад обставин справи
Представниця ТОВ «Споживчий центр» Медведєва Н.О. звернулась 19.11.2025 до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у межах суми 59760,00 грн. Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 26.03.2025 № 26.03.2025-100001555. Цей договір підписаний відповідачкою після проходження ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальницею у повідомленні на особистий номер телефону, вказаний під час реєстрації. За цим договором відповідачка отримала від ТОВ споживчий кредит (для задоволення власних потреб) в обумовленому розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності та взяла на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом згідно з умовами досягнутої угоди.
За твердженнями позивача, ТОВ «Споживчий центр» був наданий ОСОБА_1 кредит для задоволення особистих потреб з дотриманням таких умов: сума кредиту – 18000,00 грн.; строк кредитування – 217 днів з дня надання кредиту; дата надання кредиту – 26.03.2025; за користування кредитом позичальник сплачує кредитору 0,5 % на день /ставка «Економ»/ або 1% на день /ставка «Стандарт»/; дата повернення кредиту – 28.10.2025. Кредитором надані ОСОБА_1 кошти в розмірі, обумовленому договором. Натомість відповідачка не виконала належним чином свої зобов`язання за цим договором щодо повернення коштів кредитодавцеві, сплачувала кошти не у повному обсязі.
У зв`язку з неповерненням коштів ОСОБА_1 представниця позивача звертається до суду за захистом порушеного права, просить стягнути з відповідача кошти: основний борг у розмірі 18000,00 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 27900 грн., комісію (пов`язану з наданням кредиту) - 1620 грн.; додаткову комісію (за обслуговування кредитної заборгованості) - 3240,00 грн.; неустойку – 9000,00 грн., а всього – 59760,00 грн.
Відповідач через свого представника подала відзив на позов в якому зазначила, що заперечує проти задоволення вимог позивача, що викладені в позовній заяві, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Стверджує, що будь-які належні та достовірні докази, які свідчать про те, що договір підписаний відповідачем і відповідач погодився з його умовами, в тому числі сумою кредиту, строком повернення, розміром процентів, в матеріалах справи відсутні. Паспорт споживчого кредиту та Правила кредитування не підписані відповідачем. Наданий позивачем договір не може бути належним та достовірним доказом укладення кредитного договору. Позивачем не було надано належних та допустимих доказів, у яких було б зафіксовано чітку послідовність (хронологію) всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів. Позивачем не надано доказів надіслання відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону НОМЕР_1 одноразового ідентифікатора у вигляді смс-коду, та його використання саме відповідачем для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Позивачем не доведено, що при підписанні кредитного договору сторони погодили умови надання всіх послуг. Зокрема, предмет договору, порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідальність, оскільки докази ознайомлення відповідача із текстом кредитного договору, умовами надання кредиту в матеріалах справи відсутні. Отже, факту укладення між позивачем і відповідачем договору на умовах, зазначених позивачем, не доведено, оскільки ним не надано належних, допустимих та достатніх доказів щодо виникнення з відповідачкою зобов`язальних правовідносин, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами, строків їх повернення.
З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження виконання обов`язку кредитора щодо переказу кредитних коштів відповідачу позивачем надано довідку ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 14.11.2025 № 1-1411 про перерахування суми кредиту 18 000,00 грн. за допомогою системи iPay.ua. Вказані докази є неналежними та недопустимими. Довідка ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» про перерахування суми кредиту та розрахунок заборгованості за кредитним договором складені без участі відповідача, не є первинними банківськими документами, а тому не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки інформація у таких доказах повністю залежить від волевиявлення і дій сторони позивача.
Матеріали справи не містять належних та беззаперечних доказів, що номер платіжної картки, на яку нібито перераховано кошти, належить саме відповідачу, оскільки надана довідка не містить прізвища, імені та по батькові власника картки, а в укладеному кредитному договорі номер платіжної картки зазначено у неповному (замаскованому) вигляді – 4048-19XX-XXXX-4300, що унеможливлює встановлення її належності відповідачу. При цьому ідентифікацію відповідача за допомогою Системи BankID НБУ, на яку посилається позивач, проведено 16.10.2023 р., тобто задовго до укладення спірного кредитного договору від 26.03.2025 р., а належність відповідачу номера телефону НОМЕР_1 , на який нібито надсилався одноразовий ідентифікатор для підписання договору, наявними у справі доказами не підтверджена. Нарахування позивачем процентів у заявленому до стягнення розмірі 27 900,00 грн при тілі кредиту 18 000,00 грн, тобто у понад 1,5 раза більше суми отриманого кредиту, здійснено з істотним порушенням приписів ст. 1048 ЦК України, ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та принципів розумності, справедливості і пропорційності. Крім того, з матеріалах даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням та комісії за надання кредиту на умовах програм з розстрочки. Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) та комісії за надання кредиту на умовах програм з розстрочки. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) та комісії за надання кредиту на умовах програм з розстрочки є нікчемними.
Представник позивача 11.08.2026 року подала відповідь на відзив в якому зазначила, що позивачем було подано належні, допустимі та достатні докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, що відповідає вимогам статей 76–79, 81 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надала жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача. Надання відповідачем лише формальних заперечень без будь-якого доказового наповнення фактично порушує баланс процесуальних прав сторін та суперечить самій суті змагального процесу.
Заперечення не відповідають вимогам статті 81 ЦПК України щодо обов`язку сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а відтак не є достатніми в силу закону. Натомість позиція позивача, що підтверджена поданими доказами, є більш аргументованою та вірогідною на відміну від позиції відповідача, оскільки остання не скористалася наданими їй рівними процесуальними можливостями для їх спростування, поставивши під сумнів їх належність, допустимість чи достовірність не подала альтернативних доказів, для підтвердження своєї позиції. Таким чином, заперечуючи щодо отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Посилання сторони відповідача на те, що позивач не надав жодних технічних доказів, які б дозволяли ідентифікувати відповідача, як собу, що фактично вчинив дії з укладення договору, є необґрунтованими, оскільки наведений вище договір містить інформацію, яка ідентифікує позичальника, зокрема, щодо його особистих персональних даних, а саме: дані паспорту та ідентифікаційний код, тобто в розумінні Закону України «Про електронну комерцію» договір підписаний відповідачем, і є належним та допустимим доказом на підтвердження кредитних зобов`язань. Доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, останнім не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти. Підписуючи Оферту Відповідач підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір. Сторона позивача надала на підтвердження доказ видачі кредитних коштів, що є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги», оскільки містить усі відомості щодо платіжної операції у відповідності вищезазначеного закону, а відтак – належним та допустимим доказом видачі коштів відповідачу. Такі докази, як повний номер платіжної картки відповідача, банківські виписки з рахунку відповідача або інші документи, що підтверджують рух коштів по рахунку фізичної особи в банківській установі тощо у Позивача відсутні та не можуть бути ним отримані, оскільки Позивач не є банківською установою у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», не здійснює відкриття чи обслуговування рахунків фізичних осіб та не має правового доступу до інформації про рух коштів за банківськими рахунками клієнтів. Відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам. У разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась. Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Щодо ідентифікації відповідача під час укладання договору зазначає, що система BankID Національного банку після вибору користувачем Системи BankID Національного банку як способу електронної дистанційної ідентифікації та/ або верифікації спрямовує його на центральний вузол Системи BankID Національного банку, на якому користувач має обрати абонента-ідентифікатора. Система BankID Національного банку після вибору користувачем абонента- ідентифікатора перенаправляє його на сторінку сервісу автентифікації обраного абонента-ідентифікатора для проходження користувачем багатофакторної автентифікації. Абонент-ідентифікатор після успішного проходження користувачем багатофакторної автентифікації формує ЕПІ з даними користувача, запит на які надійшли в ЕЗІ. Успішне проходження процедури багатофакторної автентифікації користувачем є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту - надавачу послуг/абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом. Відтак, від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача. Процесуальна поведінка сторони відповідача у даній справі має ознаки суперечливої поведінки, в контексті доктрини venire contra factum proprium та зловживання процесуальними правами. Так, сторона відповідача, заперечуючи сам факт укладення кредитного договору та факт надання останньому кредитних коштів, водночас заявляє заперечення щодо розміру процентної ставки за цим договором, а також щодо правомірності нарахування комісій та неустойки. Така позиція є внутрішньо несумісною, оскільки заперечення умов договору щодо процентів та інших платежів можливе виключно в межах визнання існування самого договору та факту отримання кредитних коштів. Щодо процентів за кредитним договором зазначає, що витрати за споживчим кредитом є співмірними, враховуючи строк кредитування. Жодних нарахувань поза межами строку кредитування, зокрема, у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, позивачем не здійснювалось, а позовні вимоги не заявлялись. Крім того, відповідач заперечує проти законності розміру процентів, нарахованих відповідно до умов кредитного договору, а враховуючи дату укладення кредитного договору, денна процентна ставка передбачена договором є застосованою та законною. ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, зазначає, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу – інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідачка не була позбавлена права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. 
Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
ІІ. Позиція учасників процесу
Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з`явилася, однак у відповіді на відзив просила суд проводити розгляд справи за її відсутності.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак у відзиві на позовну заяву представник відповідача просила суд розглянути цивільну справі без їх участі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою Іваничівського районного суду Волинської області від 27.11.2025 року, суддею Бєлоусовим А.Є. позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, проведення розгляду справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву, заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 25.12.2025 року відкладено розгляду цивільної справи №156/1451/25 та продовжено строк розгляду справи до 05.02.2026 року.
Судом розміщувалося на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання 05.02.2026 року по справі № 156/283/26 відповідача ОСОБА_1 .
Ухвалою суду від 05.02.2026 року постановлено здійснювати заочний розгляд справи №156/1451/25.
Заочним рішенням від 05.02.2026 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на підставі кредитного договору від 26.03.2025 № 26.03.2025-100001555 кошти: 18000,00 грн. основної суми боргу, 27900,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, 1620,00 грн. комісії, а всього – 47520 (сорок сім тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок. У задоволенні решти заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3240,00 грн. додаткової комісії та 9000,00 грн. неустойки - відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1926 (одна тисяча дев`ятсот двадцять шість) гривень 25 копійок. 
Ухвалою суду від 21.07.2026 року на підставі заяви сторони відповідача, поновлено строк ОСОБА_1 для звернення до суду із заявою про перегляд заочного розгляду справи. Прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 та її представника - адвоката Сікорської І.С. про перегляд заочного рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 05.02.2026 року у справі за позовом ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судове засідання у справі на 15 год 30 хв 05.08.2026 року.
Ухвалою суду від 05.08.2026 року заяву Сікорської І.С., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 - задоволено. Постановлено заочне рішення від 05.02.2026 року в цивільні справі за позовом ТОВ «Споживчий Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, а справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у змішаній формі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 11:00 год. 17.08.2026 року.
В судове засідання 17.08.2026 року учасники справи не з`явилися.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

ІV. Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що між ТОВ "Споживчий центр" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір від 26.03.2025 № 26.03.2025-100001555. Цей договір підписаний відповідачкою після проходження ідентифікації (реєстрації) в особистому кабінеті на вебсайті кредитодавця, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальницею у повідомленні на особистий номер телефону, вказаний під час реєстрації. За цим договором відповідачка отримала від ТОВ споживчий кредит (для задоволення власних потреб) в обумовленому розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності та взяла на себе зобов`язання повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом згідно з умовами досягнутої угоди. Цей договір укладений сторонами у письмовій формі шляхом обміну документами (заявка на отримання кредиту, пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт)). Такі документи підписані відповідачем з використанням одноразового ідентифікатора.
Договір, підписаний сторонами, передбачав надання ОСОБА_1 кредиту для задоволення особистих потреб з дотриманням таких умов: сума кредиту – 18000,00 грн.; мета отримання коштів – придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; строк кредитування – 217 днів з дня надання кредиту; дата надання кредиту – 26.03.2025; за користування кредитом позичальник сплачує кредитору проценти від суми кредиту (0,5 % на день /ставка «Економ»/ або 1 % на день /ставка “Стандарт”/); дата повернення кредиту – 28.10.2025. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності, поворотності; спосіб надання позичальнику коштів – перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4048-19XX-XXXX-4300 (п. 4.1. оферти).
Між ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» (як торговцем) та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» (як платіжною установою) укладений договір від 04.01.2024 № ФК-П-2024/01-2 про надання послуг з переказу коштів. На підставі цього договору платіжна установа бере на себе зобов`язання надавати торговцеві послуг з переказу коштів без відкриття рахунку, зокрема, виконувати платіжні операції з переказу споживача виплат. Згідно з довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 14.11.2025 № 1-1411 платіжна установа підтвердила факт успішного перерахування коштів на платіжну картку клієнта: 26.03.2025 на суму 18000,00 грн., номер картки 4048-19XX-XXXX-4300, номер транзакції в системі iPay.ua – 691657723, призначення платежу - № 26.03.2025-100001555.
Згідно з наданим представницею позивача довідкою - розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором від 26.03.2025 року №26.03.2025-100001555 заборгованість ОСОБА_1 становить 59760,00 грн., з яких: основний борг у розмірі 18000,00 грн., заборгованість за відсотками в розмірі 27900 грн., комісія (пов`язана з наданням кредиту) - 1620 грн., додаткова комісія (за обслуговування кредитної заборгованості) - 3240,00 грн.; неустойка – 9000,00 грн. Будь-які інші докази на підтвердження своїх позицій до суду учасники справи не надали.

V. Застосоване судом законодавство та висновки суду
Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Таким чином, суд доходить висновку, що будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором (частина перша статті 1056-1 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до вимог ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на викладене, суд встановив, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд.
Твердження відповідача про те, що будь-які належні та достовірні докази, які свідчать про те, що договір підписаний відповідачем і відповідач погодився з його умовами, в тому числі сумою кредиту, строком повернення, розміром процентів, в матеріалах справи відсутні, паспорт споживчого кредиту та Правила кредитування не підписані відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки позивачем надані докази про заповнення відповідачем заявки на отримання кредиту із зазначенням персональних даних та свого електронного платіжного засобу (банківської картки). Крім того, позивачем було скеровано відповідачу одноразовий ідентифікатор для підписання договору, доказів, що указаний в договорі одноразовий ідентифікатор та персональні дані належать третім особам, а не позичальнику, відповідачем не надано, тоді як наведений позивачем алгоритм укладення договорів виключає підстави вважати, що без їх погодження позичальник міг отримати кредитні кошти. Щодо доводів відповідача про те, що позивачем не доведено, що при підписанні кредитного договору сторони погодили умови надання всіх послуг, зокрема, предмет договору, порядок та умови надання кредиту, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідальність, оскільки докази ознайомлення відповідача із текстом кредитного договору, умовами надання кредиту в матеріалах справи відсутні, спростовуються підписом відповідача (одноразовим ідентифікатором) оферти та акцепту із графою «Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах». Суд погоджується з позицією позивача, що успішне проходження процедури багатофакторної автентифікації користувачем є обов`язковою умовою для передавання його даних абоненту - надавачу послуг/абоненту - надавачу послуг зі спеціальним статусом. Відтак, від центрального вузла системи BankID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача, це й підтверджено доказами у матеріалах справи.
Як убачається з матеріалів справи, перерахування коштів у сумі, визначеній умовами кредитного договору, кредитором здійснювалось на реквізити банківської картки, котру ОСОБА_1 зазначила у заявці на отримання кредиту, лише після схвалення заявки кредитором було укладено договір від 26.03.2025. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять та представником відповідача надано не було.
Враховуючи викладене, з метою захисту позичальника, у цивільному законодавстві закріплене право позичальника оспорити договір позики на підставі того, що гроші або речі не були отриманні ним, або отримані під впливом насильства, шантажу, погроз, психологічного чи фізичного тиску, тощо.
Однак відповідачка зустрічний позов із вимогами про визнання недійсним договору, на підставі якого було видано кредит, не подавала. Рішення про визнання недійсним договору про споживчий кредит матеріали справи не містять.
За наявності усіх достовірних персональних даних позичальника у договорі, повідомлених кредитору, та фіксування досягнення згоди сторонами щодо всіх істотних умов договору у спосіб введення одноразового ідентифікатора, суд вважає, що посилання про те, що позивач не надав доказів того, що договір дійсно був підписаний саме відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у тому, що саме відповідач є стороною позичальника за вказаним договором.
Факт належності кредитної картки відповідачем належними доказами не спростовано, як і не надано відповідачкою виписку по рахунку про відсутність факту зарахування кредитних коштів, на підтвердження їх не отримання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. Аналогічна позиція підтримана в постанові Великої Палати від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22), де зазначено: «…Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання…».
Згідно з паспортом споживчого кредиту ТОВ було надано ОСОБА_1 фінансовий кредит на строк 217 днів, тобто до 28.10.2025, дата надання кредиту – 26.03.2025. 
З огляду на викладені вище правові позиції Великої Палати Верховного Суду, проценти за користування кредитними коштами за кредитним договором від 26.03.2025 № 26.03.2025-100001555 розраховуються до 28.10.2025.
Представницею позивача надана довідка - розрахунок заборгованості за договором за період з 26.03.2025 по 28.10.2025.
Суд бере до уваги строк кредитування, розмір відсотків, визначений в кредитному договорі (зокрема, відповідачу ОСОБА_1 надано фінансовий кредит у розмірі 18000,00 грн. на 217 днів; фіксована відсоткова ставка становить 0,5 % на день /ставка «Економ»/ або 1 % на день /ставка “Стандарт”/). Тож суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком відсотків, котрі повинна сплатити ОСОБА_1 кредитодавцеві.
Заперечення відповідача щодо стягнення комісії пов`язаної з наданням кредиту та додаткової комісії частково заслуговують на увагу, оскільки відповідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – це витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача разової комісії у розмірі 1620,00 грн., безпосередньо передбаченої кредитним договором, є правомірними, оскільки видача кредиту позичальнику шляхом перерахування на банківський рахунок здійснювалась із використанням стороннього сервісу (Інтернет – еквайрингу). Поряд з цим, стороною позивача не було доведено, що ОСОБА_1 фактично користувалась певними «додатковими послугами», пов`язаними з обслуговуванням кредиту , тому нарахування кредитодавцем «додаткової комісії» у розмірі 3240,00 грн. не відповідає засадам добросовісності, розумності справедливості, тому вимоги позивача в цій частині суд не задовольняє.
Згідно з п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, з огляду на те, що з 24.02.2022 і дотепер на всій території України запроваджено воєнний стан, вимога ТОВ про стягнення з ОСОБА_1 9000,00 грн. неустойки не ґрунтується на законі, тому не може бути задоволена судом.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази підтверджують укладення між позивачем та ОСОБА_1 кредитного договору №26.03.2025-100001555, отримання нею на свій платіжний електронний засіб грошових коштів в розмірі 18000,00 грн. та їх неповернення позивачу, тобто неналежне виконання відповідачем умов, укладеного договору. Надаючи оцінку сумі заборгованості, наведеній позивачем у розрахунку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТзОВ «Споживчий центр» щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 47520,00 грн. (18000,00 грн. основної суми боргу, 27900,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитом, 1620,00 грн. комісії (пов`язаної з наданням кредиту) підлягають задоволенню.

Судові витрати
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Сторона позивача заявила про наявність понесених судових витрат, котрі складаються зі сплаченої суми судового збору, в розмірі 2422,40 грн., що підтверджено копією платіжної інструкції від 18.11.2025 № СЦ00054374 про перерахування коштів через АТ КБ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (а. с. 1). 
Загальні правила розподілу судових витрат між сторонами визначені положеннями ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки рішенням суду вимоги майнового характеру ТОВ до ОСОБА_1 , заявлені на суму 59760,00 грн., були задоволені частково, у межах суми 47520,00 грн., то з урахуванням засад пропорційності суд стягує з відповідачки на користь позивача понесені витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1926,25 грн. (з розрахунку 47520,00 : 59760,00 х 2422,40 = 1926,2458). 
На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд – 
у х в а л и в :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на підставі кредитного договору № 26.03.2025-100001555 від 26.03.2025 року кошти: 18000,00 грн. основної суми боргу, 27900,00 грн. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, 1620,00 грн. комісії, а всього – 47520 (сорок сім тисяч п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3240,00 грн. додаткової комісії та 9000,00 грн. неустойки - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1926 (одна тисяча дев`ятсот двадцять шість) гривень 25 копійок.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР», ідентифікаційний код за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 37356833; юридична адреса: 01032, вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, Київська область.
Відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК датою ухвалення судового рішення є дата складання його повного тексту- 19 серпня 2026 року.

Суддя М. О. Федечко