ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2026 р. Справа№ 756/8307/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Корсака В.А.
суддів: Буравльова С.І. 
Алданової С.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги апеляційної скарги ОСОБА_1 
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 (постановлену без оформлення окремого документа та занесену до протоколу судового засідання) 
про відмову в прийнятті заяви про зміну предмету позову 
у справі № 756/8307/19 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом ОСОБА_1 
до 1. Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Аксіома"
2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гровінг Стейт"
3. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання недійсними договорів, 

В С Т А Н О В И В:

Рух справи та короткий зміст позовних вимог 

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Аксіома» (далі - ПАТ «КБ «Аксіома», Відповідач-1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гровінг Стейт» (далі - ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», Відповідач-2), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Гембарської Світлани Іванівни та Ковальчук Сергія Павловича, про визнання договорів недійсними, скасування рішень про державну реєстрацію та повернення нерухомого майна з чужого незаконного володіння. 
Вимоги первісного позову обґрунтовані тим, що позивачу на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . На підставі оспорюваних договорів про відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами, укладених між ПАТ «КБ «Аксіома», ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» та фізичною особою ОСОБА_2 , відбулось звернення стягнення на вказаний предмет іпотеки та подальший його продаж на користь ОСОБА_3 .. Позивач посилався на те, що спірні правочини за своєю правовою природою є договорами факторингу, а отже, їх стороною (фактором) не могла виступати фізична особа або суб`єкт без статусу фінансової установи, у зв`язку з чим договори відступлення є недійсними (нікчемними), а майно підлягає витребуванню з володіння ОСОБА_3 на підставі ст. 388 ЦК України.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08.08.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.
Постановою Київського апеляційного суду від 07.06.2023 рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08.08.2022 скасовано в частині позовних вимог про визнання недійсним договору відступлення права вимоги №07-В-1 від 19.08.2016 та договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 26.08.2016 і закрито провадження у справі в цій частині у зв`язку з тим, що спір у відповідній частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В іншій частині (зокрема щодо віндикаційних вимог до ОСОБА_3 ) рішення місцевого загального суду про відмову в позові залишено без змін.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2023 матеріали справи за позовом ОСОБА_1 в частині виокремлених вимог до ПАТ «КБ «Аксіома» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 07-В-1 за договором про іпотечний кредит № К-28/12 від 21.03.2012, укладеного 19.08.2016 між ПАТ «КБ «Аксіома» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт», передано за предметною та суб`єктною юрисдикцією на розгляд до Господарського суду міста Києва.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 прийнято позовну заяву в зазначеній частині до розгляду, відкрито провадження у господарській справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Короткий зміст заяви про зміну предмету позову 

11.12.2025 на стадії підготовчого провадження позивач подав до Господарського суду міста Києва письмову заяву, в якій зазначив про зміну предмета позову. 
Обґрунтовуючи подану заяву, позивач послався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду (викладені, зокрема, в постановах від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 та від 16.06.2020 у справі № 372/266/15-ц), згідно з якими, на його думку, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було відчужено, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. За твердженням позивача, оспорювання ж ланцюга договорів (зокрема договорів відступлення права вимоги) не є ефективним способом захисту прав власника нерухомості.
У зв`язку з наведеним позивач просив суд:
- змінити предмет позову та викласти позовні вимоги в такій редакції: «Витребувати з чужого незаконного володіння у громадянина ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 »;
- залучити громадянина ОСОБА_3 до участі у справі як відповідача. 

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття

11.12.2025 Господарський суд міста Києва в підготовчому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу без оформлення окремого документа (із занесенням до протоколу судового засідання №5609697, п. 32), якою відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмета позову. 
Мотивуючи відмову, місцевий господарський суд виходив із того, що заявлена позивачем нова вимога (про витребування житлового приміщення з володіння фізичної особи ОСОБА_3 ) за своїм змістом є не процесуальною зміною предмета вже заявленого господарського спору, а фактично є новим позовом до іншої особи, який виходить за межі предметної та суб`єктної юрисдикції господарського суду. Суд першої інстанції вказав, що провадження в Господарському суді міста Києва було відкрито виключно на підставі ухвали апеляційного суду від 05.07.2023 для розгляду спору між юридичними особами щодо правомірності договору цесії. Натомість спір фізичної особи з іншою фізичною особою про витребування нерухомого майна не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно зі ст. 20 ГПК України, а тому прийняття такої заяви матиме наслідком грубе порушення юрисдикційної компетентності суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із процесуальним рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 про відмову у прийнятті заяви про зміну предмета позову та зобов`язати місцевий суд розглянути зазначену заяву повторно. 
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані таким:
- суд першої інстанції порушив право позивача на судовий захист та розпорядження своїми вимогами, гарантоване статтями 14 та 46 ГПК України; позивач реалізував своє право на зміну предмета позову у відповідній процесуальній формі та на належній стадії (до закінчення підготовчого провадження); 
- суд ухвалив судове рішення без належного мотивування, оскільки в судовому засіданні 11.12.2025 не виклав детальних мотивів відмови, чим порушив вимоги ст. 233 ГПК України щодо змісту та критеріїв мотивованості судових рішень; 
- відмова у прийнятті заяви призведе до того, що суд розглядатиме спір за первісними вимогами (про недійсність договору), які позивач вже не підтримує через відсутність у нього юридичного інтересу в такому способі захисту, і цей недолік неможливо буде виправити на стадії апеляційного чи касаційного перегляду рішення по суті спору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідачі не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмових відзивів на апеляційну скаргу, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 та додані до неї матеріали повернуто скаржнику. 
Апеляційний господарський суд, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , виходив із того, що статтею 255 Господарського процесуального кодексу України встановлено перелік ухвал суду першої інстанції, які підлягають апеляційному перегляду окремо від рішення суду, який є вичерпним. У переліку ухвал, який визначений частиною першою статті 255 ГПК України, відсутні ухвали про відмову в прийнятті заяви про заміну предмету позову. Отже, як зазначив апеляційний господарський суд, скаржником оскаржується ухвала, яка відповідно до частини першої статті 255 ГПК України не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. У зв`язку із поданням апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, Північний апеляційний господарський суд повернув заявнику апеляційну скаргу з доданими до неї документами. 
Не погодившись із ухвалою суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив ухвалу скасувати, а справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постановою Верховного Суду від 08.04.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 24.12.2025 скасовано, а справу №756/8307/19 передано до Північного апеляційного господарського суду для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 про відмову в прийнятті заяви про заміну предмету позову.
Після повернення справи, дослідивши матеріали апеляційної скарги, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.05.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025, постановлену окремим документом, про відмову в прийнятті заяви про заміну предмету позову у справі №756/8307/19 залишено без руху у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору. Роз`яснено скаржнику, що протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення даної ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.
17.05.2026 апелянт усуну недоліки апеляційної скарги та долучив докази сплати судового збору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025, постановлену окремим документом у справі №756/8307/19. Закінчено проведення підготовчих дій. Постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 15.06.2026 (включно). Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до 15.06.2026 (включно).

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Згідно з ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог частини третьої статті 46 ГПК України (тут і далі - чинної редакції Кодексу) до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.
Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Відтак, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Правова позиція апеляційного суду 

Колегія суддів, всебічно і повно дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, оцінивши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність правових підстав для її задоволення з огляду на таке. 

Щодо юридичної природи поданої заяви та неможливості одночасної зміни предмета і підстав позову

Відповідно до ч. 3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та норми права, які виступають юридичною підставою для задоволення позову.
Системний аналіз ч. 3 ст. 46 ГПК України свідчить, що процесуальний закон встановлює імперативну заборону одночасної зміни і предмета, і підстав позову. Можливість зміни позовних вимог обмежується або зміною матеріально-правової вимоги при збереженні фактичних й правових підстав її заявлення, або зміною обставин та норм права, якими обґрунтовується вимога, при збереженні безпосередньо самого предмета спору. Одночасна зміна предмета і підстав позову фактично є пред`явленням нового позову, що є недопустимим у межах вже відкритого провадження за первісним позовом.
З матеріалів справи вбачається, що первісним предметом позову, прийнятим до розгляду Господарським судом міста Києва на підставі ухвали апеляційного суду від 05.07.2023, була вимога про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 07-В-1 від 19.08.2016, укладеного між юридичними особами - ПАТ «КБ «Аксіома» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт». Підставою цього позову були зобов`язально-правові аргументи щодо порушення суб`єктного складу правочину (відсутність у покупця статусу фінансової установи, норми ст. 1077 ЦК України про факторинг).
Подавши 11.12.2025 заяву, позивач вчинив такі процесуальні дії:
- кардинально змінив матеріально-правову вимогу (предмет позову) з зобов`язально-правової (визнання договору недійсним) на речево-правову віндикаційну вимогу (витребування нерухомого майна з чужого володіння); 
- одночасно повністю змінив фактичні та правові підстави позову, відмовившись від аргументів щодо недійсності договору цесії та вказавши нові фактичні обставини (знаходження квартири у фактичному володінні третьої особи - ОСОБА_3 ) і посилаючись на принципово інші норми матеріального права (статті 387, 388 ЦК України та судову практику щодо витребування майна в останнього набувача). 
При цьому в тексті поданої заяви від 11.12.2025 позивач сам прямо й недвозначно вказав: «надаю суду заяву про доповнення підстав позову новими, до вже раніше заявлених» та одночасно зазначив: «вважаю за потрібне змінити предмет позову та сформувати його наступним чином: витребувати з чужого незаконного володіння...».
Отже, позивач під виглядом реалізації права, передбаченого ст. 46 ГПК України, фактично здійснив одночасну зміну і предмета, і підстав позову, що розцінюється судом як спроба пред`явлення нового позову в рамках уже існуючого провадження. Суд першої інстанції правильно визнав такі дії процесуально неприпустимими.

Щодо юрисдикційної компетентності та суб`єктного складу спору

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право кожного на справедливий розгляд справи судом, встановленим законом. Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (рішення від 20.07.2006 у справі «Сокуренко і Стригун проти України») поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність, зокрема правил предметної та суб`єктної юрисдикції. Розгляд справи судом з порушенням юрисдикційної компетентності є безумовним порушенням статті 6 Конвенції.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 4 та 20 ГПК України чітко розмежовано компетенцію господарських судів. За загальним правилом господарські суди розглядають спори у господарських правовідносинах між юридичними особами та фізичними особами-підприємцями. Спори про витребування майна (віндикацію) з володіння фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2023 справу за позовом ОСОБА_1 було розділено: до Господарського суду міста Києва було передано виключно виокремлену частину вимог - спір між юридичними особами (ПАТ «КБ «Аксіома» та ТОВ «ФК «Гровінг Стейт») про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № 07-В-1. При цьому ухвалою (постановою) цивільного суду ухвалено остаточне рішення щодо інших вимог, зокрема відмовлено в позові щодо вимог до фізичної особи ОСОБА_3 .
Заявляючи у господарському процесі вимогу про витребування квартири у фізичної особи ОСОБА_3 та просячи залучити його як відповідача, позивач ігнорує ту обставину, що ОСОБА_3 є громадянином (фізичною особою), спір з яким щодо речових прав на житлове приміщення не підлягає розгляду в господарських судах згідно зі ст. 20 ГПК України.
Регламентований статтею 48 ГПК України порядок залучення співвідповідача чи заміни неналежного відповідача не може бути використаний для штучного залучення до господарського процесу фізичної особи за вимогами, які не віднесені до господарської юрисдикції. Задоволення заяви позивача від 11.12.2025 призвело б до виходу Господарського суду міста Києва за межі своєї предметної та суб`єктної компетенції, що є неприпустимим.
Посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду щодо належного та ефективного способу захисту прав власника через віндикаційний позов є матеріально-правово правильними по суті, проте не спростовують того факту, що реалізація такого способу захисту має здійснюватися в належному юрисдикційному порядку - шляхом пред`явлення самостійного цивільного позову до фізичної особи в порядку цивільного судочинства, а не шляхом трансформації господарського спору між банком та фінансовою компанією в цивільний спір з громадянином.

Щодо відсутності повного тексту оскаржуваної ухвали

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про порушення судом першої інстанції ст. 233 ГПК України у зв`язку з тим, що ухвала від 11.12.2025 не була оформлена окремим документом з розгорнутою мотивувальною частиною.
Відповідно до ч. 5 ст. 233 ГПК України ухвали суду, постановлені без оформлення окремого документа, зазначаються у протоколі судового засідання. Процесуальний закон не містить імперативної вимоги щодо винесення ухвали про відмову у прийнятті (повернення) заяви про зміну предмета позову виключно у формі окремого документа.
Як вказав Верховний Суд у постанові від 08.04.2026 у цій справі (з посиланням на висновки, викладені в постановах Касаційного цивільного суду від 23.09.2020 у справі № 756/12128/15-ц та Касаційного господарського суду від 20.07.2022 у справі №910/5810/17, від 05.02.2019 у справі № 903/381/18), протокольна форма ухвали не впливає на її процесуальну законність і не позбавляє учасника справи права на її апеляційне оскарження.
З матеріалів справи, зокрема з протоколу судового засідання від 11.12.2025 та звукозапису (відеофіксації) судового засідання, вбачається, що місцевий господарський суд, відмовляючи у прийнятті заяви, чітко довів до відома учасників процесу правові мотиви такого рішення, а саме вказав на неможливість розгляду вимог до фізичної особи ОСОБА_3 в рамках господарського судочинства та на порушення правил юрисдикції. Отже, право позивача на розуміння мотивів прийнятого судом рішення було дотримано.
Оцінивши в сукупності доводи апеляційної скарги, колегія суддів констатує, що вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права (статей 20, 46 ГПК України) та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Відмовляючи у прийнятті заяви про зміну предмета позову від 11.12.2025, Господарський суд міста Києва діяв законно, обґрунтовано та в межах наданих йому процесуальних повноважень, запобігши неправомірному об`єднанню позовних вимог та порушенню юрисдикції господарських судів.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі колегія суддів не вбачає.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржника.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
УХВАЛИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.12.2025 (постановлену без оформлення окремого документа та занесену до протоколу судового засідання) про відмову в прийнятті заяви про зміну предмету позову у справі №756/8307/19, - залишити без змін. 
3. Судові витрати (судовий збір) за подання апеляційної скарги покласти на ОСОБА_1 .
4. Матеріали господарської справи №756/8307/19 повернути до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, порядку та строках, передбачених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя В.А. Корсак 

Судді С.І. Буравльов

С.О. Алданова