ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/8636/25     Головуючий суддя І інстанції  ОСОБА_1 
Провадження № 11-кп/818/317/26   Суддя доповідач               ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:
головуючого       ОСОБА_2 
суддів        ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,
за участю прокурора     ОСОБА_6 ,
захисника       ОСОБА_7 , 
обвинуваченого      ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Основ`янського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 09 серпня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025226170000196, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , стосовно якого Основ`янським районним судом м.Харкова від 08 серпня 2025 року ухвалено вирок за ч.1 ст.390-1 КК України та призначено покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України,- 

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Основ`янського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2025 року засуджено ОСОБА_8 за ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. 

Згідно з вироком суду,  ОСОБА_8 визнано винним в тому, що він 22 липня 2025 року у період часу приблизно з 11:00 год. по 13:00 год., перебував на території Основ`янського району за адресою: АДРЕСА_2 , де зустрів раніше знайомого йому ОСОБА_10 , який під час розмови запропонував ОСОБА_11 за винагороду допомогти покосити йому траву електричною газонокосаркою торгової марки «DNIPRO М32» S/N: ZSТ022425-02910 помаранчево-чорного кольору, яка належить останньому. В ході надання допомоги ОСОБА_10 , у ОСОБА_8 раптово виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння електричною газонокосаркою торгової марки «DNIPRO М32» S/N: ZSТ022425-02910, належного потерпілому, шляхом зловживання довірою.
Реалізуючи свій раптово виниклий кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння належною потерпілому газонокосаркою торгової марки «DNIPRO М32» ОСОБА_12 , діючи умисно, під приводом необхідності косіння трави у своєму домоволодінні, попрохав у ОСОБА_10 на декілька днів вищевказану газонокосарку, при цьому не маючи реального наміру її повертати. У цей час ОСОБА_10 , будучи введеним в оману, виходячи з помилкової впевненості в добросовісності дій ОСОБА_8 , добровільно передав йому свою газонокосарку торгової марки «DNIPRO М32», а ОСОБА_12 , не маючи реального наміру повертати належну ОСОБА_10 газонокосарку торгової марки «DNIPRO М32», покинув місце вчинення правопорушення, розпорядившись вказаним майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 3 238 грн. 20 коп.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини провадження, які суд визнав доведеними, і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. 
Просить ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки. 
На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарань, призначених за даним вироком та вирокомОснов`янського районного суду м.Харкова від 08 серпня 2025 року, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки. В решті вирок залишити без змін.
В обґрунтування посилається на те, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_13 вчинене 22 липня 2025 року, в той час, як попередній вирок суду щодо нього постановлений 08 серпня 2025 року Основ`янським районним судом м.Харкова, у зв`язку з чим, покарання ОСОБА_11 повинно бути призначене з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України.
Також зазначає, що судом при призначенні покарання ОСОБА_11 не приділено належної уваги тому, що обвинувачений вчинив умисний корисливий злочин проти власності. 

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та наполягала на її задоволенні.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін. 

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню за наступних підстав.

Мотиви суду
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження та вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, були зроблені на підставі наданої ним заяви, доданої до обвинувального акту, відповідно до якої він беззаперечно визнав вину, а провадження було розглянуте в спрощеному порядку, передбаченому ст.382 КПК України. З урахуванням цього суд першої інстанції встановив фактичні обставини провадження та кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.190 КК України.
А тому висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.
Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню – ч.4 ст.70 КК України, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч.4 ст.70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, тоді суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 серпня 2025 року ОСОБА_12 був засуджений за ч.1 ст.390-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.
Кримінальне правопорушення за даним кримінальним провадженням ОСОБА_12 вчинив 22 липня 2025 року, тобто до постановлення вироку щодо нього Основ`янським районним судом м.Харкова від 08 серпня 2025 року. 
Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме не застосував вимоги ч.4 ст.70 КК України, що відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування вироку.
Згідно ст.50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.
Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, а також приписами, зазначеними в ч.1 ст.1 КК України, ст.2 КПК України.
Також заслуговують на увагу доводи прокурора про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.
Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження і дані про особу обвинуваченого, який не одружений, не працює, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, утриманців не має.
Колегія суддів також враховує наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме - щире каяття. 
Колегія суддів також враховує фактичні обставини цього кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, який вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в період, коли судом розглядалось інше вчинене ним кримінальне правопорушення, що свідчить про його антисоціальну поведінку та стійку злочинну спрямованість.
У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає, що інші види покарання, визначені в санкції статті, окрім, як обмеження волі, не зможе забезпечити досягнення мети покарання та в даному випадку не будуть відповідати особі обвинуваченого у зв`язку їх м`якості.
Відповідно до ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. 
Відповідно до вимог ст.414 КПК України невідповідним ступню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_11 покарання скасувати та відповідно до вимог, передбачених п.1 ч.1 ст.413, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог ст. 65 КК України в межах санкції за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, відомостей про особу обвинуваченого, пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_12 кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України, за яке його засуджено за цим вироком (вироком Основ`янського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2025 року) вчинив до постановлення вироку щодо нього Основ`янським районним судом м.Харкова від 08 серпня 2025 року, остаточне покарання останньому необхідно визначити за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням положень ч.4 ст.70, 72 КК України, шляхом повного складання покарань за даним вироком та вироком Основ`янського районного суду м.Харкова від 08 серпня 2025 року (відповідно до п.5 ч.1 ст.72 КК України одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду).
Посилання захисника на те, що попередній вирок, ухвалений щодо обвинуваченого, на день ухвалення вироку районним судом ще не набрав законної сили, а, отже, останній не набув статусу засудженого, тому правила призначення покарання за сукупністю злочинів на підставі ч.4 ст.70 КК України, не можуть бути застосовані до нього, не є слушними, оскільки призначення покарання засудженому як за сукупністю кримінальних правопорушень (ч. 4 ст. 70 КК), так і за сукупністю вироків (ст. 71 КК) визначається не за процесуальним статусом, якого набула особа, щодо якої розглядається кримінальне провадження, а за датою вчинення нового кримінального правопорушення (нових кримінальних правопорушень) у співвідношенні з іншими постановленими щодо неї обвинувальними вироками, тобто набуття процесуального статусу засудженого не впливає на вибір порядку призначення покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків. 
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 7 травня 2024 року у справі №760/10154/22.
На думку колегії суддів таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-
ЗАСУДИЛА:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити.
Вирок Основ`янського районного суду м.Харкова від 01 вересня 2025 року щодо  ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати. 
Призначити  ОСОБА_11 покарання за ч.1 ст.190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч.4 ст.70, 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом повного складання покарань, призначених за даним вироком та вирокомОснов`янського районного суду м.Харкова від 08 серпня 2025 року у виді 2 (двох) років пробаційного нагляду, остаточно визначити ОСОБА_11 покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки. 
В решті вирок залишити без змін.
Строк покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту прибуття до виправного центру. 
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Колегія суддів: 

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4