Справа № 420/31422/23 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Дубровної В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Костянтина Миронова, Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області та Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними та скасування постанов,
встановив:
I. Зміст позовних вимог.
До суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивачка) із позовною заявою до начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Костянтина Миронова (далі - відповідач-1), Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (далі - відповідач-2) та Державної служби України з безпеки на транспорті в особі (далі - відповідач-3), в якій з урахуванням уточненої редакції позову від 31.11.2023 р. просить визнати протиправними тa скасувати постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 021486, № ПШ 021531 від 23.10.2023 р. кожна на суму 17 000 грн. винесену начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Костятином Мироновим відносно фізичної особи ОСОБА_1 .
II. Позиція сторін.
На обґрунтування вказаних позовних вимог, позивачка вказує, що на підставі актів перевірки від 07.09.2023 р. № АР016929 і від 21.09.2023 р. № АР 016929 начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті прийняті постанови № ПШ 021486, № ПШ 021531 від 23.10.2023 р., якими до неї, як до фізичної особи та власника транспортного засобу, застосовано адміністративно-господарські штрафи в сумі 17000,00 грн. за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за які передбачена ч. 1 абз. 3 ст. 60 цього Закону. Позивач вважає данні постанови протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки у спірних правовідносинах вона не виступала суб`єктом господарювання, тобто не є автомобільним перевізником у розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт", а тому за викладених обставин притягнення її до відповідальності за порушення вимог зазначеного Закону є протиправним. 
16.01.2024 року судом зареєстровано від представником відповідача-3 відзив на позов, яким заперечує проти його задоволення, вказуючи на те, що під час проведення рейдової перевірки виявлено порушення вимог статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яке знайшло своє відображення в акті від 21.09.2023 № 016929, а саме відсутність у водія необхідних документів (в даному випадку - тахокарта за 20.09.2023 до аналогового тахографа), що підтверджено поясненнями водія в акті "забув поміняти тахокарту". Щодо відповідальної особи, то відповідач-3 зазнає, що копія ТТН від 20.08.2023 № 001, яка була надана водієм транспортного засобу під час проведення перевірки, і не містила відомостей щодо автомобільного перевізника (графа була незаповнена). Також зауважує, що рейдова перевірка 21.09.2023 відбулася щодо транспортного засобу, який належав позивачу. При цьому, позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на іншого перевізника, а також доказів належного користувача, відмінного від власника ТЗ. Щодо відсутності у позивача статусу суб`єкта господарювання, відповідач зазначає, що відсутність у позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє його від відповідальності, оскільки під час перевірки встановлено, що ним здійснювались вантажні перевезення без обов`язкового документа. Щодо постанови від 23.10.2023 № ПШ 021486, то враховуючи виявлені в ній описки щодо невірно вказаного РНОКПП ОСОБА_1 та дати акту проведення перевірки № АР 016929, вона була визнана недійсною та була скасована, про що начальник Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті повідомив Позивача в телефонному режимі та засобами поштового зв`язку АТ "Укрпошта". 
18.01.2024 судом зареєстровано від представником відповідача-3 додаткові пояснення, які за змістом є аналогічними змісту відзиву на позов.
25.01.2024 та 29.01.2024 судом зареєстровано від позивачки відповідь на відзив, в якій вказує що предметом доказування по даній справі є неприпустимість застосування до позивачки оскаржуваної господарської санкції, яка не є суб`єктом господарювання. При цьому, зазначає, що до повноважень відповідача відноситься можливість (обов`язок) застосування саме до фізичних осіб, що не є суб`єктами господарювання, стягнення за чисельним переліком адміністративних правопорушень за КУпАП, в тому числі і за відсутність (ненадання) перевіряючим певних документів, але зазначені санкції є меншими за розміром грошових сум ніж санкція, яка була застосована до позивача, тому її було незаконно застосовано.
01.02.2024 року судом зареєстровано від представником відповідача-3 заперечення на відповідь на відзив, якими вказує на те, що автомобільними перевізниками є також фізичні особи, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами, а відтак відсутність у Позивача статусу суб`єкта господарювання на момент перевірки, не звільняє його від відповідальності. В даному випадку, під час перевірки встановлено, що Позивачем здійснювались вантажні перевезення без обов`язкового документа, а частина 1 статті 60 Закону № 2344-ІІІ передбачає застосування адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт саме до автомобільних перевізників, до яких, за визначенням статті 1 цього Закону, належить Позивач. Отже, посадові особи Укртрансбезпеки діяли у відповідності до Закону України "Про автомобільний транспорт", на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваної постанови.
Відповідач-1 та відповідач-2 не скористалися правом подачі відзиву на позов.
ІІІ. Процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 21.11.2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 13.12.2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини 5 статті 262 КАС України, якою передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Цією ухвалою залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області (відповідач-2) та Державну службу України з безпеки на транспорті в особі (відповідач-3) та зобов`язано разом з відзивом надати суду належним чином засвідчені копії матеріалів перевірки ОСОБА_1 , на підставі яких прийнято оскаржувані постанови, а також докази її повідомлення про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Оскільки відсутні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, справа розглядається в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
21.09.2023 на автошляху 949 км а/д Т-1619 с. Широка Балка, Одеська обл. уповноваженими представниками відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області на підставі направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) від 15.09.2023 №38/В було зупинено транспортний засіб марки VOLVO/RENDERS, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1, водій ОСОБА_2 та проведено перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт. 
21.09.2023 старшим державним інспектором Відділу Державного нагляду (контролю) в Одеській області Абраменком С.В. складено акт № АР 016926 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі - акт перевірки), за яким підчас перевірки виявлено порушення статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме під час перевезення вантажу згідно ТТН 001 від 20.08.2023 р. (пшениця), відсутня тахокарта за 20.09.2023 р.. у т.ч. порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", на момент проведення перевірки відсутні документи, визначені ст. 48 цього Закону, а саме відсутність тахокарти по режиму праці та відпочинку у водія тягача VOLVO FH 12 за 20.09.2023 р.
При цьому, у графі пояснення водія про причини порушень вказано, що «забув змінити тахокарту ", що засвідчено власним підписом водія ОСОБА_2
10.10.2023 Відділом державного контролю державного нагляду (контролю) у Одеській області ОСОБА_1" засобами поштового зв`язку направлено запрошення на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №016929 від 21.09.23 р., яке відбудеться 23.10.2023 року.
23.10.2023 р. на підставі Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом від 21.09.2023 № АР 016929 начальником відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Костянтином Мироновим винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 021486, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн. 
31.10.2023 Відділом державного контролю державного нагляду (контролю) у Одеській області на адресу ОСОБА_1" засобами поштового зв`язку направлено копію постанови № ПНІ 021531 про накладення на адміністративно - господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн. згідно ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
07.11.2023 р. начальник відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області листом №86831/33/24-23 повідомив ОСОБА_1 , що 23 жовтня 2023 року у Відділі державного нагляду (контролю) у Одеській області (далі - Відділ) відбувся розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт та/або порушення Кодексу України про адміністративні правопорушення. По акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 016929 від 21.09.2023 (далі - Акт), на який її було запрошено. За результатами розгляду була винесена постанова від 23.10.2023 № 021486 про застосування адміністративно- господарського штрафу (далі - Постанова) та надіслана на адресу: АДРЕСА_2. 31.10.2023 у Постанові було виявлено технічну описку, а саме: невірно вказаний код ЄДРПОУ та дату Акту. З метою оперативного усунення помилки був здійснений дзвінок на її актуальний номер телефону НОМЕР_8 та в телефонному режимі повідомлено про те, що у Постанові від 23.10.2023 № ПШ 021486 допущена помилка, тому вона є недійсною та буде ініційована процедура скасування, та оператором поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 31.10.2023 була направлена вірна оформлена Постанова від 23.10.2023 № ПШ 021531.
Вважаючи вказані постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
V. Норми права, які застосував суд.
Відповідно до статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.
Статтею 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.2 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 № 232/94-ВР нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, організації безпеки руху тощо, є обов`язковими для власників транспорту.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України "Про автомобільний транспорт" №2344-III (далі Закон № 2344-III), яким передбачено, зокрема
- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. ( абзац 19 статті 1 Закону №2344-III)
- рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту). ( абзац 54 статті 1 Закону №2344-III)
- центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т.ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті (абзац другий частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III); 
- державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. ( частина сімнадцята статті 6 Закону № 2344-III);
- у разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується. (частина вісімнадцята статті 6 Закону № 2344-III);
- порядок проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) та порядок здійснення габаритно-вагового контролю визначаються Кабінетом Міністрів України. (частина двадцять перша статі 6 Закону № 2344-III);
- з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням. Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством. (стаття 18 Закону № 2344-III);
- автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.( стаття 34 Закону № 2344-III);
- автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є, зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. ( стаття 48 Закону № 2344-ІІІ);
- за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. (абзац 3 частини 1 ст. 60 Закону № 2344-Ш) 
Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначена Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою КМУ від 8 листопада 2006 р. № 1567 ( далі - Порядок № 1567), яким передбачено, зокрема
- рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України ( пункт 2 Порядку № 1567);
- під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів. ( пункт 15 Порядку № 1567) 
- рейдова перевірка (перевірка на дорозі) проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів. ( пункт 17 Порядку № 1567);
- виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. ( абзац третій пункту 20 Порядку № 1567);
- у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. (абзац перший пункту 21 Порядку № 1567);
- справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). ( пункт 26 Порядку № 1567).
- у разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5. ( пункт 27 Порядку № 1567).
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 затверджено "Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті".
Згідно з п.1 Положення №103 Укртрансбезпека є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до п.4 Положення №103 основними завданнями Укртрансбезпеки, зокрема, є реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті.
У відповідності до абз.1 п.8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно з п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 №592 "Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті" утворені територіальні органи Укртрансбезпека як структурні підрозділи апарату Служби.
VI. Оцінка суду
З системного аналізу вказаних норм, суд зазначає, що територіальні органи Укртрансбезпека наділені повноваженнями під час проведення рейдової перевірки перевіряти, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення вантажів автомобільним транспортом. Передумовою для настання відповідальності є встановлення самого факту правопорушення, що здійснюється у спосіб, передбачений Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі - Порядок № 1567).
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами рейдової перевірки, що під час перевезення вантажу транспортним засобом марки VOLVO/RENDERS, державний номерний знак НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , встановлено правопорушення передбачене абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт": перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: у водія відсутня тахокарта за 20.09.2023 до аналогового тахографа.", про що зафіксовано в Акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.09.2023 № АР 016929.
На підставі вказаного акту перевірки, Відділом державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті первинно прийнято постанову № ПШ 021486 від 23.10.2023 про застосування до ОСОБА_1 , адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 гривень, передбаченого ч. 1 абз. 3 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", яка є предметом оскарження у даній справі.
При цьому, з листа начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області від 07.11.2023 р., адресованого Позивачці, вбачається, що у зв`язку виявленням технічної описки, а саме: невірно вказаний РНОКПП ОСОБА_1 та дату Акту проведення перевірки № АР 016929, вказана постанова № ПШ 021486 від 23.10.2023 є недійсною та буде ініційована процедура скасування.
Вказані обставини сталі підставою для прийняття начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті постанови від 23.10.2023 № ПШ 021531 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 гривень, передбаченого абзацом 3 ч. 1 ст. 60 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", яка також є предметом оскарження у даній справі.
Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів результатів скасування первинно прийнятої постанови № ПШ 021486 від 23.10.2023 про застосування до ОСОБА_1 , адміністративно-господарського штрафу, то суд вважає, що предметом оскарження у даній справі залишаються обидні постанови від 23.10.2023 за № ПШ 021486 та № ПШ 021531 про застосування до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу, прийняті на підставі Акту проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 21.09.2023 № АР 016929.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки VOLVO FH 12 Спеціалізований вантажний сідловий тягач-Е реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 1997, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , та транспортного засобу марки RENDERS RSCC 12.27 Спеціалізований напівпричіп Н/ПР-контейнеровоз-Е реєстраційний номер НОМЕР_5 , рік випуску 1990, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 .
При цьому, позивач не заперечує щодо висновків акту перевірки від 21.09.2023 № АР016929 в частині відсутності необхідних документів (в даному випадку - тахокарта за 20.09.2023 до аналогового тахографа).
Разом з тим, основним доводом Позивачки, покладеним в основу протиправності спірних постанов є те, що ОСОБА_1 є власником вказаного транспортного засобу, проте не вважає себе в даному випадку перевізником, що підтверджується ТТН 001 від 20.08.2023 р., а відтак не є суб`єктом відповідальності за статтею 60 Закону № 2344-III.
Відповідач в свою чергу на підтвердження правомірності застосування до Позивачки спірного штрафу, вказує, що на момент проведення рейдової перевірки 21.09.2023, позивачем не надано жодного доказу, який би вказував на іншого перевізника, а також доказів належного користувача, відмінного від власника ТЗ.
Таким чином, спірність питання у цій справі полягає у правомірності застосування адміністративно-господарських санкцій до Позивачки, яка за даними товарно-транспортної накладної не є перевізником.
Так, абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III, визначено, що суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - є автомобільний перевізник.
Визначення автомобільного перевізника міститься у статті 1 Закону № 2344-III та означає фізичну або юридичну особу, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Крім того, статтею 33 Закону № 2344-III передбачено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.
Тобто відповідальності за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів підлягають автомобільні перевізники, а не власники транспортних засобів, за умови, що вони не використовують транспортний засіб, а лише володіють майновими правами на нього у відповідності до статті 1 ПДР України.
З огляду на вказані норми Закону № 2344-III суд не погоджується з доводами Позивачки стосовно того, що відповідальність за порушення статі 48 цього Закону, визначена ст. 60 Закону № 2344-III застосовується виключно до суб`єктів господарювання.
За положеннями ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:
дата і місце складання;
вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;
вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);
транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;
пункти завантаження і розвантаження.
Як вбачається з акту перевірки від 21.09.2023 № АР016929, то зафіксовано перевезення пшениці згідно ТТН 001 від 20.08.2023 р., копія якої наявна в матеріалах справи.
Разом з тим, суд зауважує, що спірні правовідносини виникли у вересні 2023 року, проте надана відповідачем у відзиві копія ТТН містить дату 20.08.2023 р. 
Натомість у графі «автомобільний перевізник» вказаної ТТН 001 від 20.08.2023 р. відсутня інформація щодо автоперевізника, що також не заперечується відповідачем-3.
При цьому, суд звертає увагу на те, що обов`язок щодо належного оформлення ТТН покладено на вантажовідправника, яким за даними ТТН є ТОВ «Дрімтаунсен» (м. Миколаїв) та одночасно замовником послуг.
Вирішуючи дані спірні правовідносини, суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлена у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 240/22448/20 щодо суб`єкта, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт (частина першої статті 60 Закону № 2344-III) і зазначив, що цим суб`єктом відповідно до Закону № 2344-III є автомобільний перевізник. Також Верховний Суд звернув увагу, що автомобільний перевізник не завжди є власником транспортного засобу, яким перевозиться вантаж, тому на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб або зі слів водія (як було у справі № 240/22448/20) не визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за перевищення габаритно-вагових норм. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці проведення габаритно-вагового контролю, тоді як постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за наслідками розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника). Тож Верховний Суд підкреслив, що під час розгляду справи і має бути встановлений суб`єкт, який має відповідати за порушення законодавства про автомобільний транспорт (у значенні частини першої статті 60 Закону № 2344-III).
Повертаючись до обставин даної справи, відповідач зосередив свою увагу лише на реєстраційних документах на транспортний засіб позивача та відомостях акта від 21.09.2023 р. щодо відсутності передбачених законодавством документів (тахокарти за 20.09.2023), внаслідок чого застосував адміністративно-господарський штраф щодо особи, причетність якої до перевезення вантажу не підтверджена належними доказами. 
Суд звертає увагу на те, що під час розгляду справи відповідачем не надано жодного доказу щодо вчинення дій з метою встановлення фактичного автоперевізника з огляду на інформацію ТТН щодо замовника таких послуг з перевезення пшениці.
Підсумовуючи вищевказане та враховуючи сформовану практику Верховного Суду викладену в постановах від 22 березня 2023 року у справі № 40/22448/20, від 06 липня 2023 року у справі № 560/514/22, від 01 червня 2023 року у справі № 640/39442/21, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно застосовано до ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу за порушення ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", оскільки Позивачка не є автомобільним перевізником.
Щодо належного відповідача в даній справі.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення № 103) Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до пункту 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Розпорядженням від 02.12.2021 № 1579-р "Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті" Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства інфраструктури щодо утворення територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті як структурних підрозділів апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.
Згідно додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2021 № 1579-р передбачено утворення територіального органу Укртрансбезпеки - Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області.
Отже, Відділ державного нагляду (контролю) у Одеській області входить до складу Державної служби України з безпеки на транспорті.
Частиною першою статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач.
За приписами частини четвертої статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За визначенням, що міститься у пункті 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до абзацу другого пункту 27 Порядку № 1567 за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Отже, незважаючи на те, що Відділ державного нагляду (контролю) Одеській області не має статусу юридичної особи, водночас, законодавством наділений правом на прийняття адміністративного акту, він є суб`єктом владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України та може бути стороною в судовому спорі про оскарження постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Даний висновок суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловленої у постанові від 06 вересня 2024 року справа № 600/302/23-а.
З огляду на вказане та враховуючи, що позивачем у змісті позову не окреслені питання щодо заявлених вимог до інших відповідачів, а саме до начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Костянтина Миронова та Державної служби України з безпеки на транспорті, обмежившись лише визначенням їх правового статусу в межах даних спірних правовідносин, то суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.
Решта доводів та аргументів учасників справи судом не оцінюються, позаяк не впливають на правомірність оскаржуваного рішення, а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті та не спростовують встановлені судом обставини справи та висновки, викладені вище.
Судом також враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно із ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. ( ч. 2 ст. 77 КАС України).
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів позивача та відповідача, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. 
VII. Розподіл судових витрат
Частиною третьою статті 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (частина третя статті 139 КАС України).
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (ч.8 ст.139 КАС України)
Як встановлено судом, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 2684,00 грн., що підтверджується дублікатом квитанції № 0.0.2931218285 від 03.04.2023 року. ( а.с. 47).
Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI ) передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. ( частина третя статті 6 цього Закону).
Згідно ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2023 рік" установлено з 01.01.2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2684,00 гривень.
Таким чином, за подання до адміністративного суду позову фізичною особою, який містить дві вимоги майнового характеру, судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 17 000,00*2 *1% (але не менше 2684,00 грн.*04), що дорівнює 1073,60 гривень.
Оскільки спір виник внаслідок рішень відповідача, визнаних за результатом розгляду даної справи протиправними, тому сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073,60 гривень підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в повному розмірі.
Керуючись ст. ст. 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 КАС України, суд -
вирішив:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) до начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті Костянтина Миронова (вул. Успенська 4, м. Одеса, 65104), Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області (вул. Успенська 4, м. Одеса, 65104, ЄДРПОУ відсутній) та Державної служби України з безпеки на транспорті (проспект Перемоги, буд 14, м. Київ, 03135, ЄДРПОУ 39816845) про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити частково. 
Визнати протиправною тa скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області № ПШ 021486 від 23.10.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 гривень.
Визнати протиправною тa скасувати постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області № ПШ 021531 від 23.10.2023 р. про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17 000,00 гривень. 
В інший частині позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділу державного нагляду (контролю) у Одеській області Державної служби України з безпеки на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1073,60 (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) гривень. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя В.А. Дубровна