ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7902/25	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/625/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Храпак Н. М., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу №607/7902/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року, ухвалене суддею Ромазаном В.В., дати складення повного тексту не зазначено, в цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (далі - ТОВ «Діджи Фінанс», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідачка), про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №10003516751 шляхом обміну електронними повідомленнями згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, перерахувавши грошові кошти у розмірі 8700 грн відповідачці на картку. Однак, відповідачка порушила умови договору, не повернула кредит та проценти, що призвело до виникнення заборгованості. 05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу №556/ФК-22, згідно з яким первісний кредитор передає новому кредитору права вимоги за кредитними договорами, зокрема, й за договором, укладеним із відповідачкою, в обмін на оплату.
Зазначав, що на даний час заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №10003516751 від 06.04.2021 становить: заборгованість по тілу кредиту - 8700 грн; заборгованість за відсотками - 23635 грн, загальний розмір заборгованості становить 32335.00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки, а також 2422.40 грн судового збору та 9000.00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник позивача подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Зокрема зазначає, що кредитний договір з додатками до нього, а також додаткові угоди від 23.05.2021 та 09.072021 підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується даними про його введення в електронній системі товариства, а відсутність відображення безпосередньо в тексті кредитного договору символів надісланого позичальнику цифрового підтвердження саме по собі у контексті конкретних обставин даної справи не може свідчити про неукладення договору.
Вказує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. 
Звертає увагу на те, що відсутність електронних доказів генерації одноразового ідентифікатора за договором №10003516751 про надання споживчого кредиту від 05.04.2021 не може бути підставою для відмови у позовних вимогах, оскільки відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі та не ставить під сумнів достовірність електронного доказу. Аналогічний висновок викладений Верховним Судом в постанові від 15.07.2022 у справі №914/1003/21.
Крім того, вважає, що представником відповідача не доведено, що витрати на професійну правничу допомогу були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, отже відсутні будь-які правові підстави для стягнення з Позивача на користь Відповідача витрат на професійну правничу допомогу.
Відзиву на апеляційну скаргу до Тернопільського апеляційного суду не надходило.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено наступні обставини.
В обґрунтування заявлених вимог позивач надав текст договору 10003516751 від 05.04.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» («Товариство», «Кредитодавець») та ОСОБА_2 (Позичальник) про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого Товариство зобов`язується надати Позичальникові кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором.
Як вбачається із п.1.2, 1.3, 1.6, 1.7 зазначеного договору від 05.04.2021 №10003516751 про надання споживчого кредиту сума, на яку надається кредит, становить 8700 грн. Тип кредиту - кредит. Строк надання кредиту - 30 календарних днів. Дата повернення кредиту вказується у Графіку платежів/розрахунків, що є Додатком 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 365% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту становить 11310 грн.
Як слідує із пункту 2.1 договору, кошти надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані Позичальником Товариству з метою отримання кредиту.
Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (п.2.4 договору)
Відповідно до розділу 4 Кредитного договору «Пролонгація кредиту», строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою Позичальника на кількість днів, зазначену в п.1.3 цього Договору, якщо між Сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п.4.2 (пп.4.2.1.-4.2.3.) цього Договору. Порядок продовження строку кредиту за ініціативою Позичальника (далі- пролонгація): Пропозиція (оферта) Позичальника щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь Товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку Товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій Позичальником. Якщо Позичальник здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, Позичальник зобов`язаний повідомити про це Товариство в один із вказаних способів: 
- перед здійсненням платежу здійснити в Особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення за кредитом;
- або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку Товариства info@cahcberry.com.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень Товариству, що розміщений на Веб-сайті) повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього договору та суми здійснення платежу.
Пунктом 9.1 зазначеного договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через Веб-сайт. Електронна ідентифікація Позичальника здійснюється при вході Позичальника в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. При цьому, Позичальник самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.
Згідно з Договором, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису Позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Цей договір укладається шляхом направлення його тексту в Особистий кабінет Позичальника та/або на електронну адресу Позичальника для ознайомлення та підписання. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому договорі. Введення Позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору (пункт 9.10 договору).
У розділі 10 зазначеного договору «Реквізити та підписи сторін» у графі «Позичальник» зазначено, що його підписано ОСОБА_2 електронним підписом.
Однак, вказаний розділ не містить даних одноразового ідентифікатора, який був направлений Позичальнику із метою його підписання, як це передбачено пунктом 9.1 цього договору.
Відповідно до довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 14.12.2022 ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» 06.04.2021 на картковий рахунок № НОМЕР_1 перераховано 8700 грн.
Крім цього, згідно інформації, наданої АТ «Укрсиббанк» від 02.02.2026 №31-4-01/1359-БТ, на виконання ухвали суду про витребування доказів за клопотанням сторони позивача, платіжна картка № НОМЕР_1 (повний номер НОМЕР_4) емітована та видано на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), а також надано Виписку по рахунку ОСОБА_2 , за період із 03.04.2021 по 09.04.2021.
Зазначена виписка свідчить, що 06.04.2021 на платіжну картку № НОМЕР_1 , зараховані кошти у розмірі 8700 грн. Однак, у призначенні платежу вказано: «Зарахування грошових коштів з картки на картковий рахунок через Master Card/Visa/ 10220389 /UA/Dnipro/CBerry/СBerry. Даних про те, що вказану суму було зараховано на виконання договору №10003516751 від 05.04.2021 остання не містить.
Крім цього, позивачем надано текст додаткових угод від 23.05.2021, 09.07.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_2 щодо змін до умов договору №10003516775 від 05/04/2021 в частині реструктуризації заборгованості, яку підписано електронним підписом, за умовами якої Кредитор та Боржник досягли взаємної згоди щодо реструктуризації заборгованості, що виникла у Боржника перед Кредитором згідно з Договором та яка не погашена на дату укладення цієї Додаткової угоди. Так, в додатковій угоді від 23.05.2021 зазначено, що загальна сума заборгованості, що підлягає реструктуризації, за даною Додатковою угодою, складає 16878 грн, з яких: 
- сума кредиту - 8700 грн;
- нараховані проценти за користування кредитом - 5220 грн;
- прострочені проценти за користування кредитом, передбачені п.6.3 Договору - 2958 грн.
У додатковій угоді від 09.07.2021 зазначено, що загальна сума заборгованості, що підлягає реструктуризації, складає 22243 грн, з яких: 
- сума кредиту - 8700 грн; 
- нараховані проценти за користування кредитом - 5365 грн;
- прострочені проценти за користування кредитом, передбачені п.6.3 Договору - 8178 грн. 
У розділі «Позичальник» зазначених угод вказано, що її підписано ОСОБА_2 електронним підписом, без зазначення одноразового ідентифікатора який був направлений Позичальнику із метою їх підписання, як це передбачено пунктом 9.1 договору №10003516775 від 05.04.2021.
05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги №556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» передало (відступило) ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги зазначені в реєстрі, а ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло належні права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, за що сплатило грошові кошти.
Відповідно до витягу з додатку 1 до вказаного договору ТОВ «Діджи Фінанс» прийняло право вимоги, зокрема, відносно ОСОБА_2 за договором №10003516751 на загальну суму заборгованості у розмірі 32335 грн, яка складається з заборгованості за тілом - 8700 грн, заборгованості за відсотками - 23635 грн.
Як вбачається із розрахунку за договором про споживчий кредит №10003516751, складеного позивачем, останнім зазначено, що заборгованість відповідача становить 32335 грн.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів підписання його ОСОБА_2 електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора, як це передбачено самим електронним договором. Крім того суд зазначив, що право вимоги за іншими зобов`язаннями, в тому числі за зобов`язаннями за безпідставно набутими коштами за вказаним договором про відступлення прав вимоги до відповідача не переходили.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду з огляду на наступне.
За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Так, порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі за текстом - Закон) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 
- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 
- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; 
- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно із статтею 64 ЦПК України, докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема долучених позивачем копій договору про надання споживчого кредиту №10003516751 від 05.04.2021, та додаткових угод від 23.05.2021 і 09.07.2021 та інших документів, зокрема оферта, Заява про прийняття оферти, графік погашення заборгованості на них відсутні відомості щодо підпису відповідачки, в тому числі і електронного, який беззаперечно би свідчив про укладення між сторонами спірного кредитного договору, як це передбачено пунктом 9.1 договору №10003516751 про надання споживчого кредиту від 05.04.2021.
При цьому суд першої інстанції вірно зазначив, що у матеріалах справи відсутні дані, які б давали суду змогу встановити який одноразовий ідентифікатор, як це передбачено кредитним договором, був використаний відповідачем при підписанні зазначених угод, куди надісланий та коли введений відповідачем, його ідентифікацію відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги», а інформація, надана АТ «Укрсиббанк» від 02.02.2026 №31-4-01/1359-БТ не містить даних, що кошти у розмірі 8700 грн 08.04.2021 було зараховано на банківську картку ОСОБА_2 саме на виконання договору №10003516751 від 05.04.2021 про надання споживчого кредиту.
Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність кваліфікованого електронного підпису не зумовлює недостовірність певних даних в електронній формі та не ставить під сумнів достовірність електронного доказу, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки обставини справи, викладені у постанові Верховного Суду від 15.07.2022 року у справі № 914/1003/21, є відмінним від справи, що переглядається. У наведеній апелянтом постанові ВС, останній досліджував обов`язковість електронного підпису при листуванні, зокрема за допомогою електронної пошти за умови, що особу неможливо ідентифікувати з достатнім ступенем вірогідності як відправника такого повідомлення, тобто поширювача інформації.
В той час як у справі, що переглядається, наявність електронного цифрового підпису на кредитному договорі передбачена на лише Законами України «Про споживче кредитування» та «Про електронну комерцію», а й самим спірним договором.
Колегія суддів також погоджується з висновком суду про те, що право вимоги за іншими зобов`язаннями, в тому числі за зобов`язаннями за безпідставно набутими коштами за вказаним договором про відступлення прав вимоги до відповідача не переходили, оскільки п.1.4 Договору факторингу від 05 вересня 2022 року передбачено, що право вимоги - означає всі права Клієнта за Кредитними договорами.
У відповідності до ч.3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
На переконання колегії суддів, наявні вище та належним чином досліджені судом першої інстанції докази не свідчать про укладення між ОСОБА_2 та ТОВ «ДіджиФінанс» кредитного договору №10003516751 від 06.04.2021 та, відповідно, наявність у відповідачки заборгованості.
Отже, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, належним чином з`ясував обставини справи, перевірив доводи сторін, дав їм вірну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Це ж стосується і витрат на правничу допомогу, які суд стягнув з позивача на користь відповідача.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Судом встановлено, що адвокат Калінін С.К., який представляє інтереси відповідача у даній справі заявив клопотання про стягнення із позивача на користь ОСОБА_2 судових витрат по оплаті вартості послуг Адвокатського бюро «Калінін і партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 6500 грн. На підтвердження таких витрат представником відповідача було надано договір про надання професійної (правничої) допомоги від 01.05.2025, укладеного між Адвокатським бюро «Калінін і партнери» та ОСОБА_2 відповідно до пункту 1.1 якого, предметом даного договору є надання Бюро усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту по справі №607/7902/25, що перебуває у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за позовом ТОВ «Діджи фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У пункті 2 додатку до вказаного договору, сторони передбачили, що за надання професійної правничої (правової) допомоги, передбаченої в п.п.1.1 договору, Клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 6500 грн у строк до набрання судового рішення законної сили, у справі, що визначена предметом договору.
Крім цього, до договору додано Акт виконаних робіт (наданих послуг) від 06.05.2025, відповідно до якого Бюро надало, а Клієнт ОСОБА_1 прийняв (отримав) юридичні послуги (професійну правову допомогу) у формі:
1. Усна консультація Клієнта щодо захисту його прав по справі 3607/7902/25;
2. Вивчення та аналіз позовної заяви з додатками щодо заборгованості за договором №10003516751 від 05.04.2021 укладеним з ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс»;
3. Складання, оформлення, подання до суду в інтересах Клієнта відзиву на позовну заяву по справі №607/7902/25. Термін виконання зазначено 9 год, вартість 6500 грн.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної представником відповідача адвокатом Калініним С.К. роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, без участі представників сторін, дійшов вірного висновку про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат за надання правової допомоги в сумі 4000 грн, що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.
Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та на увагу не заслуговують.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий 
Судді