РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
15 липня 2026 р.  Справа № 120/982/26

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комара П.А., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії.
Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю - особою з інвалідністю ІІ групи. Пояснює, що у зв`язку із необхідністю догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи та з метою звільнення із військової служби, позивач звертався із відповідним рапортомдо відповідача, однак відповідачем не здійснено розгляд рапорту про звільнення позивача.
Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків, що містить позов, шляхом надання доказів сплати судового збору та надання мотивованого клопотання про залучення третьої особи до участі у справі. .
На виконання вимог ухвали суду позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків.
Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи. Цією ж ухвалою суд витребував у сторони відповідача додаткові докази.
Відповідачем подано відзив, відповідно до змісту якого останній заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що рапорт позивача про звільнення був поданий ним з порушенням вимог п. 233 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", тому по суті не розглядався, оскільки є таким, що не відповідає чинним вимогам до форми і змісту його складання. Про існуючі обставини, які унеможливлюють розгляд поданого рапорту було повідомлено працівниками відділення персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 з наголошенням на необхідності складання рапорту у відповідності до вимог керівних документів, реєстрації його в службі діловодства та подачі по коанді.
Відповідач стверджує, що обов`язковою умовою для звільнення за вказаною підставою є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Оскільки позивачем не надано із рапортом документів, які б підтверджували інші дві обов`язкові обставини, а саме потребу у постійному догляді та відсутність інших членів сім`ї I чи II ступеня споріднення, то вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.
Розпорядженням керівника апарату суду від 17.03.2026 № 35 "Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ", у зв`язку із тим, що суддя Томчук А.В. відповідно до наказу Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2026 № 003-К виключений зі штату Вінницького окружного адміністративного суду та суддя позбавлений можливості здійснювати розгляд судової справи, призначено повторний автоматизований розподіл адміністративних справ та нерозглянутих заяв, переданих на розгляд Протоколом передачі раніше визначеному складу суду, перелік яких містить Акт приймання-передавання №2.
Так, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.03.2026, адміністративну справу №120/982/26 передано на розгляд судді Комару П.А.
Ухвалою суду адміністративну справу № 120/982/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії прийнято до свого провадження. Розгляд справи розпочато спочатку.
До суду надійшов відзив на позов, у якому відповідач заперечує проти задоволення позову.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у позовній заяві, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 проходить військову службу під час мобілізації на особливий період на посаді офіцера відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20.11.2025 позивач звернувся по команді до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 із рапортом про звільнення його з військової служби у запас, відповідно до частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини (у зв`язку із необхідністю догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи).
У вказаному рапорті позивач повідомив про наявність у нього підстав для звільнення з військової служби за наведеною вище підставою у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за матір`ю, ОСОБА_2 , яка за медичним висновком лікарсько0консультативної комісії № 67197 від 28.10.2025 потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з наявністю хронічного, невиліковного захворювання, яке зумовило стійкі порушення функцій організму та обмежило можливості до самообслуговування..
Як вказує позивач, до поданого рапорту ним долучено копії наступних документів: паспорт громадянина України ID НОМЕР_1 ; витяг з територіальної громади про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 НОМЕР_2 ; паспорт громадянина України НОМЕР_3 ОСОБА_2 ; картка платника податків ОСОБА_2 ; витяг з територіальної громади про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 ; нотаріально посвідчену Заяву ОСОБА_2 від 09.12.2025 року, про обрання для її утримання та догляду сина ОСОБА_1 ; довідку Бершадської міської ради №01-26/1205 від 20.05.2024 року; копію паспорта громадянина України ОСОБА_3 ІD 009402078; копію довідки (potverdenie) Technicka univerzita v Kosiciach про навчання ОСОБА_3 від 20.08.2025; свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 НОМЕР_4 ; довідка Асоціації органів самоорганізації населення м.Вінниці квартальний комітет/комітет мікрорайону «Корея» від 30.07.2024 року №544 про склад сім`ї ОСОБА_1 ; довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №678887 ОСОБА_2 ІІ гр.; пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 ОСОБА_2 ; свідоцтво про смерть ОСОБА_4 НОМЕР_7 ; довідка КНП «Бершадська ОЛІЛ Бершадської міської ради» №1888 від 30.12.2025 ОСОБА_5 ; копію паспорта громадянина України ОСОБА_5 ID НОМЕР_8 ; свідоцтво про народження ОСОБА_1 . НОМЕР_9 ; картка платників податків ОСОБА_5 ; копія рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 08.11.2023 року у справі №126/2128/23 про розірвання шлюбу; свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_10 ; свідоцтво про народження ОСОБА_6 НОМЕР_11 ; свідоцтво про народження ОСОБА_7 . НОМЕР_12 ; свідоцтво про народження ОСОБА_8 . НОМЕР_13 ; свідоцтво про народження ОСОБА_8 НОМЕР_14 ; висновок ЛКК ТОВ «Медицина» №80717 форми №080-4/о про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватись та самообслуговуватись і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі видану ОСОБА_2 від 28.10.2025; медичний висновок ЛКК №67197 ТОВ «Медицина» виданий ОСОБА_2 28.10.2025 року; акту про встановлення факту здійснення догляду (додаток 8 до ПКМУ №560) від 05.11.2025 року.
25.11.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 подано до ІНФОРМАЦІЯ_3 запит про складання Акту перевірки сімейного стану військовослужбовця, який зареєстровано за вх.№320/7375. 
19.12.2025 року Актом перевірки сімейного стану військовослужбовця, затвердженого ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 майором ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до висновку ЛКК потребує постійного догляду.
Актом встановлено, що батько військовослужбовця ОСОБА_4 - помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , сестра позивача ОСОБА_5 має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, син позивача ОСОБА_3 2007 р.н. перебуває на навчанні за кордоном, інші члени сім`ї, які можуть здійснювати догляд за матір`ю військовослужбовця ОСОБА_1 , відсутні.
На підставі поданих документів та проведеної роботи, комісія дійшла висновку що доцільно надати документи капітана ОСОБА_1 на розгляд начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 для прийняття відповідного рішення про звільнення з військової служби позивача на підставі частини дванадцятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Факт того, що ОСОБА_1 здійснює постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи та відповідно до висновку ЛКК потребує постійного догляду підтверджено.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд зважає на таке.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
В подальшому відповідними Указами Президента України строк дії воєнного стану неодноразово продовжено, в тому числі до моменту судового розгляду даної справи.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII) .
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
За змістом підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232-XII під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема, у разі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, обов`язковою умовою для звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня спорідненості або якщо такі члени сім`ї самі потребують необхідного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Частиною 7 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України регулює Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
За змістом пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", в тому числі, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення (пункт 225 Положення №1153/2008).
Відповідно до пункту 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут) із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Згідно з пунктом 31 Статуту начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Отже, звільнення військовослужбовців з військової служби під час воєнного стану через сімейні обставини або наявність інших поважних причин здійснюється шляхом подання військовослужбовцем, який не висловив бажання продовжувати військову службу, рапорту та документів, які підтверджують наявність правових підстав для звільнення його з військової служби, і такий рапорт має бути адресований вищій посадовій особі.
Подання рапорту "по команді" означає направлення його в порядку підпорядкування безпосередньому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до прямого керівника, командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті, зокрема, питання звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби. Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями безпосередніх (прямих) командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності.
Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, визначено в Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 (далі - Інструкція № 170).
В розділі XII Інструкції № 170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення (п.12.1).
В п. 14.28 розділу XIV Інструкції № 170 зазначено, що документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 № 40 (далі - Інструкція № 40) рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Згідно з приписами п. 3.1 Інструкції № 40 документообіг у військовій частині (установі), їх підрозділах це проходження документів із моменту їх створення або одержання до завершення виконання або відправлення. Документи незалежно від способу фіксації та відтворення інформації проходять і опрацьовуються на єдиних організаційних та правових засадах організації документообігу.
В п.п. 3.9.1 Інструкції № 40 зазначено, що реєстрація документів в електронній та паперовій формах (далі - документи) усіх категорій полягає у створенні запису облікових даних про документ та оформленні РМК в електронній формі у СЕДО із зазначенням обов`язкових реквізитів, за допомогою яких фіксується факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у РМК необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, моніторингу стану виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації. Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.
В п.6 розділу ІІІ Порядку № 531 вказано, що усі рапорти, які потребують розгляду (прийняття рішення) командиром військової частини, попередньо обов`язково реєструються службою діловодства.
В розділі ІІІ Порядку № 531 зазначено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції. Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку (п.2). Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою (п.3).
Відповідно до п. 8 Порядку № 531, початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Положеннями п.п. 1 п. 9 Порядку № 531 передбачено, що розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин.
Як встановлено судом та не спростовано відповідачем в ході судового розгляду, позивачем подано рапорт.
Згідно з встановленими у справі обставинами, позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення його з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №678887 є особою з інвалідністю ІІ групи.
Водночас, відповідач обґрунтовує відсутність підстав для звільнення позивача з військової служби тим, що в поданих документах наявна інформація про іншого родича I ступеня споріднення, не доведено відсутність інших осіб, які можуть здійснювати догляд за ним. Відповідач у відзиві зазначає, що оскільки рапорт від 20.11.2025 року капітана відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі частини 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" був поданий з порушеннями вимог п. 233 "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженого Указом Президента України №1153/2008, то по суті не розглядався, оскільки є таким, що не відповідає чинним вимогам до форми і змісту його складання. 
Пунктом 14.1.263. Податкового кодексу України передбачено, що до першої ступеня споріднення особи відносяться її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені.
Так, батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що зроблений відповідний актовий запис № 157 від 14.03.2023 р. в свідоцтві про смерть. 
Сестра позивача ОСОБА_5 не може здійснювати утримання та догляд за своєю матір`ю ОСОБА_2 , інвалідом ІІ групи, оскільки зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 та має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, а саме: донька ОСОБА_8 , 2009 р.н., донька ОСОБА_8 , 2011 р.н., син ОСОБА_7 , 2019 р.н., син ОСОБА_6 , 2025 р.н..
Згідно висновку Верховного Суду у постанові від 27.02.2025, справа № 380/16966/24, зазначено, що поняття "відсутність" охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини.
Суд вважає, що об`єктивною причиною є саме догляд сестри позивача за своїми 4 неповнолітніми дітьми.
Однією з фундаментальних функцій батьківства є утримання та догляд за дітьми. Україна, подібно до багатьох інших країн, має законодавство, яке встановлює обов`язок батьків утримувати своїх дітей.
Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки
Законом України "Про охорону дитинства" визначає поняття багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років,
У даному випадку, хоча формально існує інший член сім`ї першого ступеня споріднення (брат позивача), її неможливість здійснювати догляд за матір`ю через здійснення догляду за своїми 4 неповнолітніми дітьми є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд.
Утримання та догляд за 4 неповнолітніми дітьми накладає на сестру позивача обмеження щодо свободи виконання будь-яких додаткових обов`язків, в тому числі догляд за своєю матір`ю. Відтак сама її фізична присутність в Україні не свідчить про можливість здійснення догляду за непрацездатним членом сім`ї.
Суд звертає увагу суду на те, що догляд та утримання сестрою позивача своїх 4 неповнолітніх дітей не може бути достатньою підставою для відмови у звільненні позивача, оскільки такий член сім`ї не може взяти на себе фактичну опіку і здійснювати необхідний догляд.
Звільнення позивача з військової служби для забезпечення належного догляду за своєю матір`ю, особою з інвалідністю II групи, у цьому випадку суд вважає правомірним також з точки зору дотримання принципів соціальної справедливості та гарантій соціального захисту. Повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини та дітей.
Суд зазначає, шо відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-ХІІ).
П.14.1.263. Податкового кодексу України передбачено, що до ІІ ступеня споріднення особи вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Син від першого шлюбу позивача ОСОБА_3 , який є онуком ОСОБА_2 перебуває на навчанні за кордоном, інші члени сім`ї, які можуть здійснювати догляд за матір`ю військовослужбовця ОСОБА_1 -відсутні.
Отже, як наслідок у матері позивача відсутні інші особи II ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за нею.
Суд зазначає, що умову звільнення військовослужбовців з військової служби, яка викладена в абзаці 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-XII - "за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення", слід тлумачити не лише як їх фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї першого чи другого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, з будь-яких інших об`єктивно існуючих причин.
Здійснюючи аналіз наведеної норми Закону №2232-XII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 27.02.2025 справа №380/16966/24 виснував, що "відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи" означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж "юридичної наявності" інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2122-IX.
Застосовуючи подібний підхід до аналізу положень абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону №2232-XII, на підставі яких подано рапорт позивачем, дослідивши додані до нього документи, суд приходить до переконання, що позивач надав відповідачу достатні докази для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю - особою з інвалідністю IІ групи та відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які б могли здійснювати такий догляд. 
Доводи відповідача, що наявна інформація про іншого родича I ступеня споріднення, не доведено відсутність інших осіб II ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд за батьком позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки попри обов`язок, на який посилається відповідач, у даному спірному випадку є обставини, які унеможливлюють здійснення такого догляду, що підтверджено позивачем доданими до рапорту документами.
Суд зазначає, що відповідачем не надано належних та достатніх доказів розгляду рапорту позивача від 20.11.2025 уповноваженою на прийняття рішення про звільнення позивача з військової служби особою.
Таким чином перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 за пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.
Щодо вимоги зобов`язального характеру про зобов`язання відповідача розгялду рапорту щодо звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", то суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до положень статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Суд приймаючи рішення, не перебирає на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить вирішення спірного питання за встановлених судом обставин.
Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, але завжди з урахуванням фактичних обставин справи.
Тобто в кожній конкретній справі суд, констатуючи незаконність рішення суб`єкта владних повноважень, повинен впевнитись у тому, що за встановлених обставин справи не існує законних перешкод для прийняття рішення на користь заявника.
Наведене також підтверджується положеннями ч. 4 ст. 245 КАС України, за змістом яких суд може зобов`язати відповідача-суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача лише в тому разі, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом. Інакше суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Виходячи із обставин цієї справи судом зроблено висновок про протиправні дії відповідача щодо відмови у розгляді рапорту про звільнення позивача з військової служби за пп. "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, яка потребує постійного догляду. А тому, беручи до уваги те, що прийняття рішення про звільнення військовослужбовця з військової служби належить до повноважень відповідача і в межах судового розгляду суд не може пересвідчитись у виконанні як заявником так і відповідачем усіх визначених законом умов, необхідних для прийняття такого рішення, на переконання суду належним способом захисту буде зобов`язання відповідача розглянути рапорт позивача та додані до нього документи про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Частиною першою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, системно проаналізувавши приписи законодавства України та надавши оцінку наявним у справі доказам та ключовим обставинам справи, суд доходить до переконання, що адміністративний позов необхідно задовольнити частково у визначений судом спосіб.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, позивач, згідно із квитанцією від 05.02.2026 №0247-2884-7128122-9897 підтвердив сплату судового збору на суму 2129,92 грн, за подання даного адміністративного позову, суд робить висновок про стягнення, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір в розмірі 1064,96 грн. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за пп. «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_5 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 20.11.2025 та скерувати по команді для прийняття рішення по суті, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_15 )
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_16 )

Суддя Комар Павло Анатолійович