ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/15183/25
адміністративне провадження № К/990/1584/26 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Хохуляка В.В., 
суддів - Бившевої Л.І., Ханової Р.Ф., 
розглянув у порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 25.12.2025 (головуючий суддя - Іванов С.М., судді: Сафронов С.В., Чепурнов Д.В.) у справі №160/15183/25.

встановив:
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу в розмірі 1 889 855,33 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 позов задоволено.

Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду з апеляційною скаргою у даній справі.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.10.2025 апеляційну скаргу залишено без руху, із наданням строку для усунення недоліків, шляхом надання до суду документу про сплату судового збору.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 повернуто заявнику.

ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 25.12.2025 та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У доводах касаційної скарги відповідач зазначає, що оскаржувана ухвала є такою, що підлягає скасуванню, оскільки судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а також принцип рівності сторін, допущено надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права ОСОБА_1 на судовий захист. Заявник касаційної скарги, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.12.2022 у справі №280/10087/21 та від 11.05.2023 у справі №320/683/22, зазначає, що реалізація права на подання клопотання про відстрочення сплати судового збору або зменшення його розміру не може оцінюватися судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору і мати наслідком повернення апеляційної скарги. 

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Однією з основних засад судочинства, визначеною пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи відповідно до пункту 6 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є однією із основних засад (принципів) адміністративного судочинства. Одночасно забезпечення апеляційного перегляду справи є гарантією від можливої судової помилки, а відтак і гарантією правопорядку.

Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги передбачені у статті 296 Кодексу адміністративного судочинства України, пунктом 1 частини п`ятої якої передбачено, що до апеляційної скарги додається документ про сплату судового збору.

Приписами частини другої статті 298 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, установлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, згідно із якими апеляційна скарга залишається без руху та скаржнику надається строк для усунення її недоліків до десяти днів з дня вручення ухвали.

Залишення апеляційної скарги без руху - це тимчасовий захід, який застосовується апеляційним судом з метою усунення недоліків апеляційної скарги та дотримання порядку її подання. Тривалість строку для усунення недоліків визначається з урахуванням необхідного часу для повідомлення учасника справи про залишення апеляційної скарги без руху в зв`язку із допущеними недоліками та їхнього виправлення.

За правилами частини другої статті 298 та пункту 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга повертається скаржнику, якщо він не усунув недоліків апеляційної скарги, яку залишено без руху, в установлений судом строк.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 13.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 було залишено без руху та надано десятиденний строк для усунення недоліків апеляційної скарги, шляхом подання до суду документу про сплату судового збору у розмірі та порядку, передбаченому чинним законодавством.

На виконання вимог наведеної ухвали, представником відповідача до суду було подано клопотання про зменшення розміру судового збору до 3401,00 грн., яке обґрунтоване посиланням на тяжке фінансове становище позивача.

До заяви про зменшення сплати судового збору представником відповідача були долучені відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку та військового збору станом на 29.09.2025 за серпень 2024 року - серпень 2025 року, відповідно до яких у серпні 2024 року відповідач отримав дохід - заробітну плату в сумі 13436,13 грн., за період вересень 2024 року - серпень 2025 року інформація про доходи відсутня.

Разом із цим, за висновком суду апеляційної інстанції, вказані відомості не дають підстав вважати, що зазначена сума є єдиним джерелом доходу скаржника, оскільки не містять інформації про його майновий стан, який може мати інші джерела доходу на момент подання апеляційної скарги.

Таким чином, оскільки відповідачем не надано належних доказів на підтвердження відсутності достатніх коштів для оплати судових витрат (скрутного матеріального стану), підстави для зменшення останньому розміру судового збору відсутні.

Враховуючи, що станом на 25.12.2025 вимоги, зазначені в ухвалі від 13.10.2025, заявником апеляційної скарги не виконані, а відповідно недоліки апеляційної скарги не усунуті, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.12.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто заявнику.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Так, за змістом частини першої статті 133 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Колегія суддів звертає увагу, що в кожному конкретному випадку майновий стан особи визначається індивідуально. При залишенні апеляційної скарги без руху суд, якщо вважає недостатньою надану скаржником інформацію, повинен чітко зазначити, які саме докази та відомості необхідно надати скаржнику для усунення відповідних недоліків, зокрема щодо встановлення рівня його майнового стану, а не обмежуватися загальними фразами. 

Відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру судового збору суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вказані заявником апеляційної скарги відомості не дають підстав вважати, що зазначена сума є єдиним джерелом доходу скаржника, оскільки не містять інформації про його майновий стан, який може мати інші джерела доходу на момент подання апеляційної скарги.

Водночас, залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції не вказав, які саме обставини і докази на підтвердження рівня майнового стану мав надати скаржник, враховуючи, що оцінка таким доказам надається саме судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Колегія суддів зазначає, що питання перевірки реальної спроможності заявників сплатити судовий збір набуває особливої актуальності та має детально перевірятися судами у випадку, якщо заявники ставлять питання про звільнення, зменшення та/чи розстрочення/відстрочення сплати судового збору. За наявності таких питань суди повинні вказувати, які конкретно докази заявник має надати на підтвердження факту свого незадовільного майнового стану, у разі якщо наданих доказів недостатньо або вони не є належними.

Отже, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви (апеляційної скарги) та спосіб їх усунення (частина друга статті 168 Кодексу адміністративного судочинства України). 

Колегія суддів звертає увагу, що якщо суд повертає позовну заяву або скаргу через неусунення недоліків, але в ухвалі про залишення без руху не зазначив конкретні недоліки, спосіб їх усунення, строк, або вимоги були нечіткими, це є порушенням процесуального права. 

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги з підстав невиконання вимог ухвали про усунення недоліків, не відповідає нормам процесуального права та підлягає скасуванню.

До того ж колегія суддів зазначає, що подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, відстрочення сплати судового збору або зменшення розміру останнього, учасник справи вправі очікувати на його задоволення судом, що, очевидно, надавало б їй підстави не сплачувати судовий збір, а отже одночасна відмова у задоволенні клопотання і повернення апеляційної скарги є невиправданими, оскільки у разі відмови у задоволенні клопотання суд у процесуальний спосіб мав надати можливість сплатити судовий збір.

Отже, реалізація права на подання клопотання про звільнення від сплати судового збору, відстрочення сплати судового збору або зменшення його розміру не може оцінюватись судом як невиконання вимог ухвали суду про сплату судового збору і мати наслідком повернення апеляційної скарги.

Подібну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 19.12.2022 у справі №280/10087/21, від 02.04.2025 у справі №160/23834/24.

Так, звертаючись до суду апеляційної інстанції із заявою про зменшення судового збору, ОСОБА_1 мав цілком обґрунтовані очікування щодо результатів його розгляду, що дало б можливість передбачити заходи, що будуть застосовані у конкретних правовідносинах.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у Рішенні від 23.01.2020 №1-р/2020, верховенство права означає, що органи державної влади не можуть діяти свавільно та зобов`язані дотримуватись правил, які даватимуть можливість передбачити заходи, що будуть застосовані у конкретних правовідносинах. На підставі зазначеного особа може передбачати й планувати свої дії та розраховувати на очікуваний результат.

Проте суд апеляційної інстанції у цій справі клопотання відповідача розглянув одночасно з вирішенням питання про повернення апеляційної скарги, чим було порушено принцип юридичної визначеності, тобто право особи у своїх діях розраховувати на розумну та передбачувану стабільність існуючого законодавства та можливість передбачати наслідки застосування норм права (легітимні очікування).

Отже, наведені обставини вказують на передчасність висновків апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 у цій справі.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.05.2023 у справі №320/683/22.

Враховуючи викладене, ухвала суду апеляційної інстанції, яка є предметом перегляду судом касаційної інстанції, не відповідає нормам процесуального права та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Частиною четвертою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

постановив:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 25.12.2025 у справі №160/15183/25 скасувати.

Справу №160/15183/25 направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	В.В. Хохуляк Л.І. Бившева   Р.Ф. Ханова