Справа № 593/834/26
Провадження № 2/593/502/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Бережанський районний суд Тернопільської області
"21" серпня 2026 р.     
у складі: головуючої судді:     Німко Н.П.
при секретарі:     Олексів О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1588-1626 від 13.08.2025 року у розмірі 86 385,00 грн., посилаючись на те, що 13 серпня 2025 року між позивачем та відповідачем укладено договір про відкриття кредитної лінії №1588-1626 на суму кредиту у 25 000,00 грн строком на 365 днів. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за вказаним договором у повному обсязі, надавши відповідачу кредит. Натомість, відповідач, в порушення умов кредитного договору, не повернув у повному обсязі кредит та не виконав свої грошові зобов`язання, у зв`язку із чим станом на 02 березня 2026 року має заборгованість у розмірі 86 385,00 грн, із яких: 25 000,00 грн –заборгованість за кредитом; 45 135,00 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 12 500,00 грн – заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК, 3750,00 грн – заборгованість по комісії, яку позивач просить стягнути з відповідача у його користь, а також стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн.
У судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи; просив справу розглянути за його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечив.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом SMS-інформування.
Представник відповідача, адвокат Терлюк О.Я. у судове засідання не з`явився, просив провести розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Подав пояснення на позов, які обґрунтував таким: відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змоіг ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування, які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій ст. 509 та частинах першій, другій ст. 627 ЦК Українизасадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Первісні кредитори, як фінансові установи, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукали у такий спосіб

позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Крім того, з огляду на приписи ч.4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) затаке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України).
Колегія суддів ВП ВС у п. 25 постанови по справі №363/1834/17 зауважила, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).
Банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина
третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п.3 ч.1 ст. 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі №363/1834/17).
Покладення на споживача обов`язку сплачувати комісію, яка не пов`язана із наданням окремої послуги та фактично є додатковою платою за саме надання кредиту, свідчить про несправедливість такої умови договору, оскільки створює для споживача надмірний фінансовий тягар та порушує баланс інтересів сторін.
Як убачається з умов спірного договору, комісія за видачу кредиту визначена без зазначення конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються позичальнику, без розкриття їх змісту, обсягу та вартості, а матеріали справи не містять доказів фактичного надання відповідачу будь-яких додаткових послуг, за які встановлена така комісія.
Таким чином, комісія за видачу кредиту у розмірі 3750 грн за своєю правовою природою є складовою плати за користування кредитом, яка вже врахована у процентній ставці, а відтак вимоги позивача в цій частині є безпідставними та не підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивача про стягнення заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК – 12 500,00 гривень
Так у договорі сторонами вже погоджено плату за користування кредитом у вигляді процентів, які нараховуються за умовами договору, що свідчить про наявність у кредитодавця компенсації за користування грошовими коштами.
За таких обставин додаткове стягнення процентів відповідно до ст. 625 ЦК України за той самий період призводило б до подвійного покладення на відповідача обов`язку сплачувати плату за користування грошовими коштами та відповідальності за одне і те саме порушення, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності.
Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, а також у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.
Разом з тим, у даному випадку застосування такої відповідальності обмежується спеціальними нормами законодавства, зокрема п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які підлягають пріоритетному застосуванню.
Оскільки спірні правовідносини виникли та існують у період дії воєнного стану, То відповідач повинен бути звільнений від відповідальності у вигляді нарахування процентів, передбачених ст. 625 ЦК України.
З огляду на викладене, вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст 625 ЦК у розмірі – 12 500,00 гривень є безпідставними та не підлягають задоволенню.
А відтак зв`язку із змінами законодавства позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також нарахування комісії є додатковим тягарем для відповідача, тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог у вказаній частині, а саме у сумі 3750 грн.
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором просив відмовити в повному обсязі.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги заяву по суті справи представника відповідача, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких підстав. 
Приписами ст.6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено таке:
Між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем ОСОБА_1 13 серпня 2025 року укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1588-1626. 
На виконання умов договору відповідачу 13.08.2025 року видано кредитні кошти у сумі 25 000,00грн., що доводиться довідкою ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №194673-1656370334-17032026 від 17.03.2026 року.
У зв`язку з порушенням відповідачем умов кредитного договору, станом на 02 березня 2026 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 86 385,00 грн, із яких: 25 000,00 грн –заборгованість за кредитом; 45 135,00 грн – заборгованість за нарахованими процентами, 12 500,00 грн – заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК, 3750,00 грн – заборгованість по комісії.
Суд констатує, що з боку відповідача стосовно позивача має місце порушення зобов`язання, визначеного у Кредитному договорі, що відповідно до ст.611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені умовами Кредитного договору та законом.
Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно приписів ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України.
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З огляду на вищевикладене, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача.
Отже, беручи до уваги, що у відповідача утворилась заборгованість за кредитним договором у зв`язку із його неналежним виконанням, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача.
Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Як вбачається з наданої платіжної інструкції №35446 від 07 травня 2026 року позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2662,40 грн., що підлягає відшкодуванню, шляхом його стягнення із відповідача на користь позивача.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 14, 76-78, 89, 141, 258, 263-265, 268, 274-279  ЦПК України, 526, 527, 530, 549, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Стягнути із відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виниклу станом на 02 березня 2026 2025 року заборгованість за кредитним договором №1588-1626 від 13 серпня 2025 року у розмірі 86 385 (вісімдесят шість тисяч триста вісімдесят п`ять) гривень 00 коп., із яких: 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень 00 коп. – заборгованість за кредитом; 45 135 (сорок п`ять тисяч сто тридцять п`ять) гривень 00 коп. – заборгованість за нарахованими процентами, 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 коп. – заборгованість за процентами річних на підставі ст.625 ЦК України, 3750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень 00 коп. – заборгованість за комісією.
Стягнути із відповідача  ОСОБА_1 на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.

Відомості про сторін у справі:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», бульвар Лесі Українки, 26/офіс 407, м.Київ, код ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Представник відповідача, адвокат – Терлюк Олег Ярославович, вул.Грушевського, 25, смт.Козова, Тернопільська область, РНОКПП НОМЕР_2 .

У відповідності до ч.6 ст.259 ЦПК України, повний текст рішення суду складено 31 серпня 2026 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області.
Суддя Бережанського районного суду
Тернопільської області     Н.П.Німко