ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 684/671/25
Провадження № 22-ц/820/1454/26
Хмельницький апеляційний суд
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
розглянув в порядку ч 1 ст 369 ЦПК України цивільну справу № 684/671/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2026 року у складі судді Волошина Р.Р., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в:
У грудня 2025 року ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом, в якому позивач просив стягнути з ОСОБА_1  на його користь заборгованість за Договором № 483895-КС-001 про надання кредиту від 25.12.2023 року в розмірі 14 455,05 грн. та судові витрати у виді судового збору 2422,40 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказав, що 25.12.2023 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «Бізнес Позика», укладено Договір № 483895-КС-001 про надання кредиту, шляхом підписання заявки, електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідача UA-2247, що є невід`ємною частиною цього договору. 
Відповідно до п. 2.1 договору кредиту ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6 000 грн, на умовах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить згідно зниженої відсоткової ставки 1,16691070 %, стандартна процентна ставка - 2% в за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 6 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 . 
Відповідачка зобов`язалася повертати кредит в строк передбачений договором протягом 16 тижнів, дата повернення 15.04.2024 року, однак, належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого, утворилася заборгованість за вищевказаним договором у розмірі 14455,05 грн, що складається з суми прострочених платежів за тілом кредиту - 5770,29 грн; суми прострочених платежів за відсотками - 8 684,76 грн, з посилання на вказані обставини позивач просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2026 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за кредитним договором № 483895-КС-001 від 25.12.2023 року в загальній сумі 14 455, 05 грн, а також 2422,40 грн в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 16877, 45 грн.
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, тому просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апелянтка зазначає, що судом не прийнято до уваги відсутність доказів укладення кредитного договору із визначенням процентної ставки, оскільки згідно позовної заяви та копії поданого позивачем договору від 25.12.2023 року № 483895-КС-001, його укладено в режимі онлайн шляхом заповнення відповідачем в електронній формі анкети-згоди клієнта на сайті позивача. Однак разом із позовом позивачем не надано жодного доказу, що відповідач здійснила наступні дії, а саме: зареєструвалася в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця; створила в такій системі особистий кабінет; отримала Пропозицію (оферту) та ознайомився із нею; отримала електронне повідомлення від кредитодавця із одноразовим ідентифікатором; ввела цей одноразовий ідентифікатор в інформаційно-телекомунікаційній системі (сайті) Кредитодавця; використала одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору від 25.12.2023 № 483895-КС-001. Позивач не вказав, яким чином був надісланий та отриманий відповідачем такий ідентифікатор: СМС-повідомлення, певний месенджер тощо. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору, що свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Також вказує апелянтка, належними доказами, які підтверджують перерахування їй певної суми від ТОВ «БІЗПОЗИКА» можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», таким чином, позивачем не доданом жодного доказу, який би свідчив про отримання відповідачем коштів
Крім того, суд не звернув уваги на той факт, що строк дії кредитного договору, становить 16 тижні, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Представник ТзОВ «Бізнес Позика» - адвокат Покрищук А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, вважає її такою, що не підлягає задоволенню. Представник товариства зазначає, при подачі позовної заяви, було долучено достатню кількість належних доказів, доведено суду факт укладання кредитного договору між сторонами та факт видачі кредитних коштів боржнику. Крім того, АТ КБ «Приват Банк» надав суду відповідь, згідно якої вбачається, що дійсно, на рахунок боржника 25.12.2023 року, в день укладання кредитного договору надійшли кредитні кошти в розмірі 6 000 грн., посилання відповідача на відсутність належних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення перерахування кредитором коштів боржнику також не відповідають дійсності. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, разом з іншими доказами по справі, є належним, допустимим та достатнім доказом існування у відповідача заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, ОСОБА_1 через веб-сайт кредитодавця шляхом введення логіну особистого кабінету та паролю особистого кабінету, ввійшов до особистого кабінету та з нього через інформаційно-телекомунікаційну систему (ІТС) подала заявку на отримання кредиту, де відповідно вказала номер свого поточного (карткового) рахунку № НОМЕР_1 , який вочевидь позивач знати не міг без повідомлення про нього боржником. Відповідачка зі своєї власної волі відвідала офіційну інтернет-сторінку (веб-сайт) ТзОВ «Бізнес позика», залишила заявку на оформлення кредиту, відповідно зареєструвалася й авторизувалася на порталі кредитодавця із наданням усієї необхідної інформації (паспорт, адреса реєстрації, РНОКПП, реквізити банківської карти і т.д.), попередньо заповнивши усі необхідні анкетні дані. Внаслідок цього, позивач, після погодження кредитного ліміту для відповідача і врегулювання безпекових заходів, надав останньому оферту, тобто пропозицію укласти договір. Відповідачка у свою чергу прийняла таку пропозицію, а відтак, беручи до уваги вищезазначені правові норми, шлях\процедура укладання угоди є завершеною. Відтак, з того моменту, як позивач отримав схвальну відповідь (згоду) від відповідача на укладання угоди, така угода вважається укладеною між сторонами. Оскільки відповідачка належним чином умови договору не виконувала їй були нараховані відсотки виключно за користування кредитними коштами, згідно ст.1048 ЦК України, виключно в межах строку дії кредитного договору за відсотковою ставкою, яка відповідала чинному законодавству і жодного нарахування якоїсь компенсації, неустойки (пені чи штрафу) або ж відсотків згідно ч.2 ст.625 ЦК України позивач не нараховував боржнику, тому відповідачка зобов`язана виконувати взяті на себе за кредитним договором, а саме повернути не лише тіло кредиту, а й сплатити проценти.
Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що 25.12.2023 року ТзОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 483895-КС-001 про надання кредиту. В цей же день, ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір № 483895-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. 
Таким чином, 25.12.2023 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 483895-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
Зі своєї сторони ТзОВ «Бізнес Позика» направило ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-2247, на номер телефону НОМЕР_2 , який зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, за допомогою вказаного ідентифікатора відповідачем було підписано Договір про надання кредиту.
Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 6000 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит.
Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить згідно стандартної процентної ставки -2%, знижена процентна ставка 1,16691070 процентів за кожен день користування кредитом.
Строк на який надається кредит 16 тижнів.
Строк дії договору до 15.04.2024 року.
ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 6000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , яку вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується відповідною довідкою про перерахування коштів та повідомленням АТ КБ «Приватбанк».
ОСОБА_1 , належним чином не виконувала зобов`язання за кредитним договором, тому утворилась заборгованість за Договором № 483895-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 14455,05 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5770, 29 грн; заборгованість по процентам - 8684, 76 грн.
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
За статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Закон України «Про електронну комерцію», визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 цього Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилами ч. 8 ст 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Відповідно до частини першої статті 12 цього Закону, моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.
Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.
Зібрані у справі докази вказують на те, що між сторонами було укладено Договір № 483895-КС-001 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що підтверджується Пропозицією (офертою) укласти договір про надання кредиту, прийняттям (акцент) пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту; договором № 483895-КС-001 про надання кредиту, паспортом споживчого кредиту та анкетою - клієнта, вказані документи підписані сторонами, в тому числі відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, накладення якого відображено на кожному примірнику поданих документів. 
Таким чином вказаний кредитний договір, підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, а також без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку про доведеність товариством за допомогою належних доказів обставин, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які надані позивачем до матеріалів справи, що спростовує доводи апелянта про неукладеність між сторонами кредитного договору та виконання кредитного договору 
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Крім того, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало 25.12.2023 року позичальнику грошові кошти в сумі 6 000грн, шляхом перерахування коштів на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що підтверджується листом ТОВ «ПрофітГід» про проведення платежу від 25.12.2023 в сумі 6000 гривень на картку PRIVAT BANK номер № НОМЕР_3 .
Зазначена картка № НОМЕР_1 вказана у анкеті клієнта - ОСОБА_1 для перерахунку кредитних коштів, крім того листом АТ КБ «ПриватБанк», підтверджено, що на ім`я ОСОБА_1 емітовано картку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_4 ) та 25.12.2023 року на дану картку проведено зарахування в розмірі 6000 грн.
Відповідно до умов кредитного договору сторонами погоджено строк кредитування, а саме 16 тижні (113 днів), тобто до 15.04.2024 року, протягом якого товариство має право нараховувати проценти за користування кредитом
При цьому, сторонами погоджено розмір стандартної процентної ставки за кредитом 2% в день, знижена відсоткова ставка 1,16691070 % за кожен день користування кредитом ( пункт 2.4).
Пунктом 3.2.4 Договору, передбачено, що у випадку неповернення будь якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язання позичальника в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою відсотковою ставкою. 
Таким чином, розмір нарахованих відсотків підтверджується наданим розрахунком, з якого видно, що нарахування відсотки за користування кредитними коштами здійснювалося відповідно до погоджених умов кредитування до 15.04.2024 року, терміну дії кредитного договору в межах строку кредитування, розмір заборгованості по відсоткам не збільшувався, тобто позивачем не здійснювалося нарахування відсотків після спливу строку кредитування.
Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом є належним доказом користування відповідачкою кредитними коштами.
Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідач не надавала, отже визначений позивачем розмір заборгованості за кредитом відповідає вимогам закону та положенням договору, позичальником не спростовано. 
Встановивши вказані обставини та враховуючи, що між сторонами у справі виникли кредитні правовідносини, відповідач отримала кредитні кошти, які в порядку та на умовах договору не повернула в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованості в розмірі 14455,05 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 5770, 29 грн; заборгованість по процентам - 8684, 76 грн. з такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.
Доводи апелянта, про відсутність доказів укладення кредитного договору із визначенням процентної ставки, на яку посилається позивач, не погодження між сторонами всіх істотних умов кредитування та відсутність належних доказів про перерахування коштів, слід відхилити, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які детально та ретельно були досліджені як судом першої так і апеляційної інстанцій.
Так за повідомленням АТ КБ «Приватбанк» на рахунок відповідача 25.12.2023 року, в день укладення договору було зараховано 6 000 грн.
Також безпідставними є доводи апелянта, що суд не звернув уваги на той факт, що строк дії кредитного договору, становить 16 тижні, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.
Як вбачається з розрахунку заборгованості проценти за користування кредитними коштами нараховані в строк до 15.04.2024 року, тобто в межах строку кредитування.
Таким чином, доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Фактично доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження з рішенням суду першої інстанції та переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано правильної правової оцінки.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Старосинявського районного суду Хмельницької області від 08 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 15 липня 2026 року.

Судді    А.М. Костенко
Л.М. Грох
О.І. Ярмолюк