ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1494/26  Номер провадження 33/814/781/26	Головуючий у 1-й інстанції Бєссонова Т. Д.  Доповідач ап. інст. Корсун О. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Корсун О.М., за участю: секретаря судового засідання Пархоменко Ю.І., представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кузьмич Н.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кузьмич Н.О., на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 червня 2026 року,
ВСТАНОВИВ:
Цією постановою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 665 гривень 60 копійок судового збору.
За постановою місцевого суду ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 27 березня 2026 року о 23 годині по вул. Монастирській, 71-А в м. Лубни в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, поведінки, що не відповідала обстановці, та відмовився від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі.
В апеляційній скарзі адвокат Кузьмич Н.О. просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 червня 2026 року та закрити провадження у справі щодо  ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу вказаного адміністративного праовопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: в матеріалах справи відсутні докази керування  ОСОБА_1 транспортним засобом за наведених у протоколі обставин, його перебування в стані алкогольного сп`яніння та щодо причини зупинки автомобіля; долучений поліцією відеозапис не містить даних про причину початку спілкування поліції з ОСОБА_1 , його зупинку поліцією та пропозицію йому пройти огляд на стан сп`яніння; ОСОБА_1 не мав ознак сп`яніння; складання протоколу про адміністративне правопорушення поліцією здійснено з порушенням вимог законодавства; долучений поліцією відеозапис не є безперервним, а тому є неналежним і недопустимим доказом.
Суд апеляційної інстанції заслухав думку адвоката на підтримку апеляційної скарги, вивчив матеріали справи, проаналізував доводи апеляційної скарги та дійшов висновку про таке.
Статтею 294 КУпАП регламентовано, що судове рішення суду першої інстанції переглядається в межах доводів апеляційної скарги.
Виходячи з положень ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно зі ст.245 КУпАП завданням судді при розгляді справ про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП настає, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП - відмови ним як особою, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується наявними в матеріалах справи належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності достатніми та взаємозв`язаними доказами, і є обґрунтованим.
Так, згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №625970 27 березня 2026 року о 23 годині по вул. Монастирській, 71-А в м. Лубни водій ОСОБА_1 в порушення вимог п.2.5 ПДР України керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», н.з. НОМЕР_1 , із ознаками алкогольного сп`яніння у вигляді: запаху алкоголю з порожнини рота, поведінки, що не відповідала обстановці, та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та в медичному закладі (а.с.2).
Наведені вище обставини об`єктивно підтверджуються даними відеозаписів, записаних на технічному носієві інформації, з яких установлено те, що 27 березня 2026 року приблизно о 23 годині по вул. Монастирській, 71-А в м. Лубни Полтавської обл. ОСОБА_1 керував транспортним засобом «ВАЗ 2108», н.з. НОМЕР_1 , і був зупинений поліцією, після чого вийшов до поліцейських із місця водія, почавши відкривати водійські двері ще коли автомобіль відкочувався назад після зупинки, здійснював пошук свого мобільного телефону на місці водія, відкриваючи водійські двері, потім надавав поліції страховий поліс і свідоцтво про реєстрацію щодо даного автомобіля, маючи до нього постійнй доступ. При цьому, перед зупинкою вказаний транспортний засіб, який рухався під керуванням ОСОБА_1 , перебував у безперервному полі зору поліції та безперервному контролі реєстратора службового автомобіля, який рухався за автомобілем «ВАЗ 2108», н.з. НОМЕР_1 . Окрім того, відсутність коливань транспортного засобу «ВАЗ 2108», н.з. НОМЕР_1 , після зупинки та оглядовість салону цього автомобіля через його скло додатково підтверджують те, що особа водія не змінювалась, при цьому, після припинення руху ОСОБА_2 відразу вийшов до поліції з місця водія. Також на 0:16:15 відеозапису «export-8iznu» ОСОБА_2 зазначив поліції: «а чого, Ви мене тобто зупинили і я Вам повинен щось проходити». Після зупинки поліцейським установлено наявність підстав уважати, що водій ОСОБА_2 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та повідомлено йому, зокрема, про виявлений у нього запах алкоголю з порожнини рота. Однак на неодноразові вимоги поліції ОСОБА_2 категорично відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі, незважаючи на роз`яснення поліцейського про те, що ОСОБА_2 як водій зобов`язаний на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку огляд на стан алкогольного сп`яніння. Також поліцейським було роз`яснено ОСОБА_2 , що за вчинення вказаних вище дій (відмови його як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння), передбачено складання протоколу за фактом вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП. (а.с.24).
Таким чином, даними відеофіксації, яка є засобом об`єктивного контролю, підтверджено те, що ОСОБА_2 керував автомобілем, був зупинений поліцією та на вимоги поліцейського умисно й неодноразово відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння: як на місці зупинки з використанням спеціального технічного засобу, який здійснюється поліцейським, так і в медичному закладі, що спростовує доводи апеляційної скарги про протилежне.
У силу приписів ч.1 ст.130, ст.266 КУпАП, п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського відповідно до встановленого законодавством порядку є обов`язком водія, в той час як мотиви відмови від огляду особистого характеру не впливають на кваліфікацію дій порушника за ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, наведені вище докази підтверджують зміст один одного й безперечно доводять вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та об`єктивних обставин не довіряти їм немає. Підстав для висновку про недопустимість, недостовірність чи неналежність цих доказів перевіркою матеріалів справи не встановлено.
Необгрунтованими є і твердження апелянта, які зводяться до небезпервності відеозапису, так як наявні в матеріалах справи відеозаписи, записані на технічному носієві інформації, містять повні відомості про обставини вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та оформлення щодо нього матеріалів провадження поліцією, які записані в декількох файлах та відтворення змісту яких свідчить про те, що процес відеофіксації був повним і безперервним. Відеофіксацію поліцією здійснено з дотриманням положень ст.266 КУпАП (а.с.24).
Також на доводи апелянта апеляційний суд зауважує, що місцевим судом у межах протоколу про адміністративне правопорушення притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності не за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а за відмову від проходження відповідно до встановленого законодавством порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння особою, яка керувала транспортним засобом, що є порушенням вимог п.2.5 ПДР України та утворює самостійну альтернативну форму об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Усупереч доводам апелянта, перевіркою матеріалів справи встановлено відсутність істотних порушень положень законодавства, в тому числі ст.ст.254, 256 КУпАП при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, які би ставили під сумнів його допустимість, належність, достовірність, правильність притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП чи вказували би на обмеження прав ОСОБА_1 . Викладена в протоколі фабула містить усі необхідні елементи адміністративного правопорушення, закріплені в диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, наведена чітко й правильно.
Пунктом 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, визначено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Саме ці дискреційні повноваження поліцейського дають йому право самостійно визначати наявність чи відсутність підстав для проведення огляду водія на стан сп`яніння.
Як убачається з матеріалів провадження, поліцією було встановлено наявність підстав уважати, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння з ознаками такого стану. Відповідно до відеозаписів на місці події поліцією було повідомлено ОСОБА_1 , зокрема, про виявлений у нього запах алкоголю з порожнини рота. У протоколі й направленні на медичний огляд теж визначено, що ОСОБА_1 мав запах алкоголю з порожнини рота, а також те, що його поведінка не відповідала обстановці, що було виявлено в ході візуального огляду ОСОБА_1 поліцейським.
Наявність же ознак алкогольного сп`яніння не є тотожним наявності стану алкогольного сп`яніння, який можливо встановити лише за результатами відповідного огляду на стан названого сп`яніння, та згадані ознаки не вказують на перебування особи, яка керувала транспортним засобом, у цьому стані, але є однією з передумов, які на вимогу поліцейського зобов`язують особу, яка керувала транспортним засобом, пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого законодавством порядку. Однак у порушення вимог закону ОСОБА_1 від проходження такого огляду відмовився.
Отже, з урахуванням викладених вище обставин і вимог закону, суд апеляційної інстанції не вбачає належних і достатніх підстав для висновку про безпідставність висування поліцією ОСОБА_1 вимог щодо проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння чи наявності тих істотних порушень вимог законодавства, які би нівелювали обов`язок виконання цих вимог, ставили би під сумнів наявність у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Водночас доводи апеляційної скарги щодо підстави та обставин зупинки автомобіля, під керуванням ОСОБА_1 , за своїм змістом не стосуються конструктивних ознак диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП, не утворюють достатню підставу для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження щодо ОСОБА_1 , адже не спростовують факт керування ним транспортним засобом та його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, тобто наявність у його діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і, враховуючи викладене вище, також самі по собі не обумовлюють недопустимість чи неналежність доказів по справі з огляду на відсутність безпосереднього прямого зв`язку між цими питаннями та обставинами, які мають місце в межах складу вказаного вище адміністративного правопорушення.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної постанови й закриття провадження щодо ОСОБА_1 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження.
За таких обставин, із урахуванням положень ст.23, 33 КУпАП, суд першої інстанції правильно наклав на ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП, яка є безальтернативною.
Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Кузьмич Н.О., залишити без задоволення, а постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 02 червня 2026 року щодо  ОСОБА_1 – без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду    О.М. Корсун