ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 вересня 2026 року | справа № 380/25348/25

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючої судді Крутько О.В., розглянув у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі – відповідач, військова частина), в якому просить суд:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 рік за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення» передбаченої статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2015, 2016, 2017 рік з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди» за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не врахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 : грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 рік; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 : грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 рік; одноразової грошової допомоги при звільненні; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій; з урахуванням «індексації грошового забезпечення» в тому числі виплаченої на виконання рішень Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року по справі №380/6062/20, від 10 грудня 2021 року по справі №380/17062/21, від 11 вересня 2025 року у справі №380/22824/24 за кодом економічної класифікації видатків 2112 «Грошове забезпечення військовослужбовців»..
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України та наказом командира військової частини від 17.05.2019 № 97 (на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2019 № 26 о/с) була звільнена з військової служби за станом здоров`я на підставі підпункту «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключена зі списків особового складу частини і всіх видів забезпечення. Позивач стверджує, що при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2019 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відповідач неправомірно не врахував індексацію грошового забезпечення, а за 2015-2017 роки додатково не врахував «щомісячну додаткову грошову винагороду», яка виплачувалася позивачу щомісяця по лютий 2018 року і з якої утримувався єдиний внесок. Позивач посилається на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21.09.2020 у справі № 380/6062/20, від 10.12.2021 у справі № 380/17062/21 та від 11.09.2025 у справі № 380/22824/24, якими поновлено її право на отримання індексації грошового забезпечення та на рішення суду від 17.09.2020 у справі № 380/4369/20, яким поновлено право позивача на компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учасника бойових дій. Позивач наголошує, що, попри здійснення цієї виплати, перерахунок спірних виплат (допомоги на оздоровлення, одноразової допомоги при звільненні, компенсації за невикористані дні відпустки) з урахуванням індексації відповідачем здійснено не було.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 01.01.2026 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечив, вважаючи його необґрунтованим, з посиланням на статтю 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статтю 9 Закону № 2011-XII та статтю 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Відповідач вказує, що позивач помилково вважає, що грошова допомога на оздоровлення та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби підлягають перерахунку.
Встановлені судом обставини справи.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходила військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, зокрема на посадах комірника комендантського взводу роти вогневої підтримки та санітара-стрільця 2 відділення 4 взводу оперативного призначення 2 роти оперативного призначення батальйону оперативного призначення (резервного батальйону) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 17.05.2019 № 97 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення у зв`язку зі звільненням з військової служби за станом здоров`я, у запас Збройних Сил України, з направленням на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
З архівних відомостей про нарахування та виплату грошового забезпечення позивачу за 2015-2019 роки, копії яких додані до позовної заяви, судом встановлено, що протягом 2016 та 2017 років позивачу в складі щомісячного нарахування щомісячно виплачувалася додаткова грошова винагорода (щомісячна премія в розмірі 60 % посадового окладу з відповідними надбавками), з якої утримувався єдиний соціальний внесок, тоді як у 2015 році зазначена щомісячна додаткова грошова винагорода позивачу не нараховувалася і не виплачувалася. Також позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення у розмірах, які зазначені у архівних відомостях грошового забезпечення, які долучені до справи. 
14.10.2025 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року у справі №380/6062/20, від 10 грудня 2021 року у справі №380/17062/21, від 11 вересня 2025 року у справі №380/22824/24 позивачу донараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2020 року у справі № 380/4369/20 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії – задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2019 року. Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 17 травня 2019 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем після 14.10.2025 перерахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2019 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з урахуванням фактично та в повному обсязі виплаченої позивачу індексації грошового забезпечення. 
Не погодившись з бездіяльністю відповідача позивач звернувся до суду
Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду щодо правозастосування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно з частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації, а відносини щодо проходження військової служби та звільнення з неї врегульовані передусім спеціальним законодавством, норми якого є пріоритетними щодо загального законодавства про працю.
Частинами першою-четвертою статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Абзацом другим частини третьої статті 9 Закону № 2011-XII встановлено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Частиною першою статті 10-1 Закону № 2011-XII визначено, що один раз на рік військовослужбовцям виплачується грошова допомога на оздоровлення, обрахунок якої здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення. Частиною другою статті 15 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, які звільняються зі служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Частиною чотирнадцятою статті 15 Закону № 2011-XII визначено, що військовослужбовцям, які не використали щорічну або додаткову відпустку, виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні відповідних відпусток, обрахунок якої здійснюється виходячи з розміру місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.
Отже, обрахунок грошової допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки здійснюється виходячи саме з місячного грошового забезпечення військовослужбовця, склад якого визначено статтею 9 Закону № 2011-XII.
При вирішенні питання про обґрунтованість вимог про врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» за 2015-2017 роки при обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017 роки суд зазначає таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (діяла на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Постанова №889) закріплено питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій.
Підпунктами 2 пункту 1 Постанови №899 установлено щомісячну додаткову грошову винагороду: військовослужбовцям Збройних Сил (крім тих, що зазначені у підпункті 1 цього пункту, та військовослужбовців строкової військової служби): з 1 квітня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 20 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 вересня 2013 р. - у розмірі, що не перевищує 40 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 січня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 60 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 квітня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує 80 відсотків місячного грошового забезпечення; з 1 липня 2014 р. - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Відповідно до п.2 Постанови №899, граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Адміністрацією Державної прикордонної служби, Службою зовнішньої розвідки за погодженням з Міністерством соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Як видно з матеріалів справи та не заперечується відповідачем у відзиві, до складу грошового забезпечення, з якого проведено обчислення грошової допомоги на оздоровлення у 2015-2018 роках, не включено щомісячну додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою №889.
Суд враховує, що питання складу грошового забезпечення військовослужбовців було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2738/17. Так, ухвалюючи постанову від 06.02.2019 року у вищеозначеній справі Велика палата дійшла таких висновків:
«…Таким чином, до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Тобто до грошового забезпечення військовослужбовців як обрахункової величини не включаються одноразові додаткові види грошового забезпечення, зокрема щорічні, щоквартальні, разові додаткові види грошового забезпечення, крім щомісячних, або тих, що виплачуються раз на місяць.
Такий принциповий підхід застосовується незалежно від виду виплат».
Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.11.2021 року у справі №825/997/17 та у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 року у справі №820/3423/18.
Суд встановив, що додаткова грошова винагорода згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889 нараховувалась та виплачувалась позивачу щомісяця у 2016, 2017 році, проте не нараховувалась і не виплачувалась у 2015 році.
Така винагорода не може вважатись одноразовою і повинна бути включена до обрахункової величини при визначенні розміру грошового забезпечення.
Таким чином, відповідач у період проходження позивачем військової служби повинен був розраховувати грошову допомогу на оздоровлення з урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка мала постійний характер.
За таких обставин, суд при приходить висновку про протиправність дій відповідача щодо розрахунку позивачу розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2016-2017 роки без урахування у складі місячного грошового забезпечення щомісячної додаткової грошової винагороди. Оскільки додаткова грошова винагорода не нараховувалась і не виплачувалась позивачу у 2015 році, тому відсутні підстави і для перерахунку виплаченої йому у 2015 році грошової допомоги на оздоровлення в частині визначення такої з врахуванням додаткової грошової винагороди передбачено Постановою 889.
Отже, позовні вимоги в цій частині належить задовольнити частково.
Щодо обґрунтованості вимог про врахування індексації грошового забезпечення при нарахуванні та виплаті грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій суд враховує таке.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі Закон №1282-XII).
За визначенням, наведеним в статті 1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення).
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі Порядок №1078).
Пунктом 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, серед іншого, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з пп.2 пункту 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі № 240/10130/19 зазначив, що індексація грошового забезпечення має систематичний характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності грошового забезпечення внаслідок його знецінення через зростання споживчих цін.
Аналогічний підхід викладено Верховним Судом у постановах від 03.04.2019 у справі № 638/9697/17, від 11.12.2019 у справі № 638/5794/17, від 19.03.2020 у справі № 820/5286/17 та від 21.12.2021 у справі № 820/3423/18.
Отже, індексація є складовою грошового забезпечення, яка враховується при визначенні виплат, розмір яких залежить від місячного грошового забезпечення військовослужбовця. 
Суд встановив, що виплату належної позивачу індексації грошового забезпечення в повному обсязі фактично здійснено відповідачем лише 14.10.2025 на виконання рішення суду у справі № 380/22824/24, водночас перерахунок з урахуванням цієї індексації грошової допомоги на оздоровлення за 2015-2019 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки відповідачем після цього здійснено не було, що відповідачем не спростовано. 
За таких обставин бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів з перерахунку зазначених виплат з урахуванням фактично виплаченої індексації грошового забезпечення є протиправною, а вимоги позивача в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважений обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач цього обов`язку не виконав, а тому його заперечення відхиляються судом як необґрунтовані.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Ефективним є такий спосіб захисту, що забезпечує поновлення порушеного права та є адекватним наявним обставинам. З метою ефективного захисту порушеного права позивача належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та доплату позивачу спірних виплат з урахуванням як «щомісячної додаткової грошової винагороди», так і фактично виплаченої індексації грошового забезпечення, що відповідає наведеним вище вимогам ефективності способу захисту.
Відповідно до статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та врахувавши наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору, не надав доказів понесення інших судових витрат, судові витрати стягненню не підлягають. 
Керуючись статтями 2, 9, 72– 77, 90, 139, 242– 246, 255, 262, 263, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не врахування «щомісячної додаткової грошової винагороди» при обрахунку ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2016, 2017 роки.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 «грошової допомоги на оздоровлення», передбаченої статтею 10-1 та частиною третьою статті 15 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за 2016, 2017 роки з урахуванням «щомісячної додаткової грошової винагороди».
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не врахування «індексації грошового забезпечення» при обрахунку ОСОБА_1 : грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснити перерахунок та доплату ОСОБА_1 : грошової допомоги на оздоровлення за 2015, 2016, 2017, 2018, 2019 роки; одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, з урахуванням донарахованої та виплаченої «індексації грошового забезпечення».
В задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя | Крутько Олена Василівна