454/4180/25

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" липня 2026 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Адамович М. Я. , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

26.10.2025р. близько 03.33год. по вул.Тартаківська,40 в м.Сокаль Шептицького району Львівської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «Opel Vivaro» р.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального приладу Драгер алкотест, результат огляду - 0,54 проміле. Від медичного огляду водій відмовився на боді камеру. Від керування водій відсторонений.
Захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – адвокат Клострейх О.В. подала клопотання про визнання результатів огляду недійсними, оскільки матеріали справи не містять доказів наявності в ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а поліцейський лише зазначив, що від нього чути запах алкоголю. Тому, підстав проведення огляду не було.
Також немає доказів відбору проби навколишнього повітря та згідно в даному випадку слід враховувати положення Віденської конвенції про дорожній рух, відповідно до якої максимальний рівень алкоголь на літр повітря не повинен перевищувати 0,25 проміле.
ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, що також було встановлено поліцейським на час складання протоколу та до нього застосовуються положення ст.173-20 КУпАП.
Вважає, що з цих підстав, всі наявні у справ докази є недопустимими.
Просить визнати недопустимим відеозапис, оскільки такий на її думку не відображає усіх подій.
Крім цього, захисник подала клопотання про закриття провадження у справі з огляду на вищевказані вище обставини, зазначені нею в клопотанні про визнання недопустимими доказів.
Також захисник просила, у разі визнання ОСОБА_1 винуватим, призначити йому адміністративне стягнення без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки в іншому випадку буде паралізовано можливість останнього виконувати обов`язок захисту Батьківщини.
ОСОБА_1 подав клопотання про зупинення провадження до його звільнення з військової служби.
Дослідивши матеріали справи, доходжу наступного висновку.
Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у такому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Таким чином, наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства.
Викладені в протоколі обставини стверджуються наступними доказами.
Актом та результатами огляду, з яких встановлено, що після виявлення ознак алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, нечітка вимова) за наслідками огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» встановлено перебування особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у стані алкогольного сп`яніння, яке станом на 03.41год. 26.10.2025р. становило 0,54 проміле.
Направленням, з якого встановлено, що поліцейським запропоновано особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я.
Відеозаписом, на якому зафіксовано рух транспортного засобу з вмиканням покажчиків повороту праворуч і ліворуч без виконання маневрів поворотів, невиконання вимоги про зупинку, поданої за допомогою проблискових маячків синього та червоного кольору, зупинку транспортного засобу шляхом блокування його руху патрульним автомобілем поліції, висловлення поліцейського щодо виявлених ознак алкогольного сп`яніння, роз`яснення необхідності пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння, проходження такого огляду на місці зупинки транспортного засобу, роз`яснення прав, в тому числі неодноразової пропозиції змоги пройти огляд в закладі охорони здоров`я, та складання протоколу про адміністративне правопорушення. Також з відеозапису встановлено, що вимова ОСОБА_1 дійсно була нечіткою і його позитивну відповідь на запитання поліцейського чи вживав він алкоголь.
Постановою про накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП.
З аналізу ч.1 ст.15, ст.266-1 КУпАП вбачається, що огляд військовослужбовців проводиться у порядку визначеному ст.266-1 КУпАП, у випадку виконання останніми обов`язків військової служби або перебування на території військових частин, а також на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, який не відноситься до військового майна, що останнім не спростовано; його зупинено працівниками поліції на дорозі загального користування в населеному пункті, тобто поза межами військової частини. Крім того, останній не повідомив про виконання ним військового завдання в момент його зупинки та не надав жодних документальних підтверджень цих обставин.
Таким чином, ОСОБА_1 керував транспортним засобом не під час виконання обов`язків військової служби, а в приватному порядку в особистих цілях.
За таких обставин, у поліцейських були відсутні підстави для виклику службових осіб Військової служби правопорядку або керівництва військової частини та проведення ними огляду в порядку ст. 2661 КУпАП.
Що стосується клопотання про зупинення провадження у справі, то суд враховує, що 
Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено право чи обов`язку суду (судді) зупиняти провадження у справах про адміністративні правопорушення, які пов`язані із забезпеченням безпеки дорожнього руху, зокрема, за вчинення правопорушень, передбаченихст. 130 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що ч. 2ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення заст. 130 КУпАП.
Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
Нормами діючого КУпАП передбачено можливість зупинення строків розгляду справ про адміністративні правопорушення лише пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
За таких обставин та оскільки у Кодексі України про адміністративні правопорушення міститься норма, яка регулює питання щодо зупинення провадження у окремій категорії справ, вважаю, що в даному випадку не підлягає до застосування аналогія закону із ст. 335 КПК України, яка регулює зупинення судового провадження в кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 6 ЄКПЛ кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суддя зауважує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом.
Більше того, правопорушення вчинене ОСОБА_1 на території м.Сокаль, тобто не за місцем несення служби, що спростовує його покликання про неможливість відлучитися від місця несення служби.
Враховуючи зазначене, останній мав об`єктивну можливість та способи реалізації процесуальних прав для свого захисту, зокрема, шляхом письмового висловлення своєї позиції щодо подій, висвітлених в протоколі, або особисто прибути в судове засідання та ознайомитися з матеріалами справи, що власне і було реалізовано ним в ході розгляду даної справи.
Натомість, не передбачене діючим КУпАП зупинення провадження, не зупиняє перебігу строків, встановлених ст. 38 КУпАП, а тому у випадку невиправданого зупинення судом провадження може призвести до невиконання обов`язку суду розглянути справу у відведений річний строк, тим самим перешкодити реалізації права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яке охоплює своєчасність судового розгляду перед широким суспільством.
За таких обставин, судом не встановлено порушень діючого порядку складання адміністративних матеріалів, а заявлені особою, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисником клопотання суд визнає такими, що спрямовані на уникнення від відповідальності.
Враховуючи вищезазначене, вважаю, що вину останнього доведено повністю та в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Окрім цього, ОСОБА_1 усвідомлюючи важливість змоги керувати транспортними засобами, в тому числі для несення військової служби, знехтував таким та керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Окрім цього, частина 1 статті 130 КУпАП не передбачає альтернативи під час визначення адміністративного стягнення та імперативно передбачає стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати у справі О Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства від 29.06.2007 зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Враховуючи характер даного правопорушення, особу порушника, вважаю, за доцільне застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції статті з позбавленням права керування транспортними засобами, оскільки таке буде достатнім для його виховання та запобігання вчиненню правопорушень.
Керуючись ст.ст.283-285 КУпАП, 
П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч)грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60коп. судового збору.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня винесення постанови у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Сокальського районного суду.

Суддя: М. Я. Адамович