ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20липня 2026 року
м. Київ
справа № 522/18576/23
провадження № 61-14061св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова Ірина Сергіївна, на рішення Приморського районного суду 
м. Одеси, в складі судді Бондар В. Я., від 29 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду, в складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Сєвєрової Є. С., Погорєлової С. О., від 16 вересня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна.
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з 14 лютого 2012 року по 
23 серпня 2016 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
3. На початку стосунків сторони орендували квартиру АДРЕСА_1 , у якій прожили 4,5 роки, а в подальшому - переїхали у квартиру матері позивачки за адресою: кв. 
АДРЕСА_2 , де прожили близько року. 
4. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, на початку 
2016 року сторони вирішили за спільні кошти придбати квартиру. Первинно майнові права на квартиру були оформлені на матір відповідача.
5. 23 серпня 2016 року сторони зареєстрували шлюб, а 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 .
6. 29 березня 2018 року до договору купівлі-продажу майнових прав був укладений акт приймання-передачі, після чого у 2018 році родина ОСОБА_2 переїхала до спірної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
7. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 
2023 року шлюб між сторонами розірвано. 
8. Із 24 червня 2022 року  ОСОБА_2 перебуває поза межами України та не проживає у спірній квартирі.
9.  ОСОБА_1 зазначає, що брала фінансову участь у придбанні квартири, оскільки на той час працювала, а її мати 24 травня 2012 року отримала грошову компенсацію у розмірі 113 220 дол. США у зв`язку зі смертю батька позивачки. 
10. Вважає, що розмір її частки у праві власності на квартиру має бути збільшено, оскільки вона виховує сина, витрати на утримання якого становлять приблизно 20 000 грн на місяць, у той час як відповідач лише з липня 2023 року надсилає кошти на утримання дитини у розмірі 3 700 грн.
11. Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просила суд:
- встановити факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_2 у період з 14 лютого 2012 року по 23 серпня 2016 року без реєстрації шлюбу;
- визнати об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 98,2 кв. м, житлова площа 50,3 кв. м, спільним сумісним майном подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини квартири, оскільки малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.
Короткий зміст оскаржених судових рішень
12. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
13. Встановивши, що позивачка не довела факту перебування сторін у подружніх відносинах до реєстрації шлюбу, а саме спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних покупок, оскільки окрім показань свідків, які є суперечливими, та переписок у месенджерах, які не прийняті судами до уваги, інших доказів надано не було, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині встановлення факту проживання сторін у період з 14 лютого 2012 року по 
23 серпня 2016 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Суди вказали, що спільні фотографії сторін не є достатнім доказом перебування у фактичних шлюбних стосунках.
14. Відмовляючи в задоволені вимог про визнання спірної квартири спільним майном подружжя та визнання за позивачкою права власності на 
2/3 частини квартири, суди дійшли висновку, що спірна квартира не може вважатися об`єктом спільної власності подружжя, оскільки:
- спірна квартира була придбана матір`ю відповідача 18 травня 2016 року за укладеним нею із забудовником договором купівлі-продажу майнових прав від 02 березня 2016 року, а 29 червня 2016 року передана її сину - відповідачу у справі;
- шлюб між сторонами був зареєстрований 23 серпня 2016 року;
- у задоволенні вимог про встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2012 року до 23 серпня 
2016 року відмовлено, через недоведеність цих вимог,
15. Також суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, вказав на недоведеність позивачкою обставин, на які вона посилалась в обґрунтування заявлених вимог, а саме що вона та її матір вклали власні кошти у придбання спірної квартири.
16. Суди попередніх інстанцій вважали, що відсутні підстави для поділу спірної квартири між сторонами, у тому числі й з відступом від рівності часток.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
17. У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова І. С., просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
18. У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова І. С., подала касаційну скаргу на рішення Приморського районного суду 
м. Одеси від 29 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду 
від 16 вересня 2025 року.
19. Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи 
№ 522/18576/23, які у квітні 2026 року надійшли до Верховного Суду. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
20. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року 
у справі № 450/563/17, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18, 
від 25 травня 2022 року у справі № 755/16339/19, від 23 квітня 2025 року 
у справі № 758/8734/21, від 28 травня 2025 року у справі № 357/10437/22 
(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
21. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбаченої пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстави для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
22. Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали справи містять належні та допустимі докази спільного накопичення позивачкою та відповідачем грошових коштів за рахунок спільної праці, а також участі матері позивачки у придбанні спірного майна коштами в сумі 35 000 дол. США за рахунок отриманої грошової компенсації у зв`язку зі смертю батька позивачки. 
23. Вказує, що матеріали справи містять показання свідків, які підтверджували проживання сторін однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах, фотокартки, які підтверджують сталість відносин, особисте листування, зміст якого відображає ведення сторонами спільного побуту та прийняття рішень, що стосуються питань родини. Також в матеріалах справи наявні інші докази, зокрема, довіреності, видані відповідачем на ім`я позивачки, які відображають системність дій  ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 у важливих питаннях, що вказує на наявність фактичних подружніх відносин. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
24. У листопаді 2025 року  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кукало О. М., подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
25. Відзив мотивований тим, що під час вирішення справи судами попередніх інстанцій дотримано вимоги щодо стандартів доказування.
26. Наголошує, що розрахунок за спірну квартиру був проведений його матір`ю до шлюбу сторін, що підтверджено первинними розрахунково-касовими документами - банківськими квитанціями.
Інші процесуальні звернення, які надійшли до Верховного Суду
27. До відзиву на касаційну скаргу, додано заяву ОСОБА_6 , справжність підпису на якій засвідчено консулом Генерального консульства України в Барселоні. Однак відомості цієї заяви не можуть бути враховані Верховним Судом, оскільки ОСОБА_6 не була допитана як свідок судами попередніх інстанцій.
28. У червні 2026 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кукало О. М., надіслав до Верховного Суду заяву, у якій просить приєднати до матеріалів справи судові рішення у справі № 522/22122/23, якими визнано квартиру АДРЕСА_4 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
Фактичні обставини справи, встановлені судами
29. 23 серпня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстрований шлюб, який розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2023 року у справі № 522/4618/22.
30. У шлюбі сторін народився син - ОСОБА_5 .
31.  ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровані за адресою: 
кв. АДРЕСА_4 .
32. Матеріали справи містять роздруківки із соціальної мережі Instagram, зі спільними фото ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в публікаціях за 
23 жовтня 2013 року, 13 лютого 2014 року, 06 вересня 2014 року, 08 березня 2015 року, 18 червня 2015 року, 27 липня 2015 року, 13 вересня 2015 року, 
03 січня 2016 року, 14 лютого 2016 року, 26 червня 2016 року.
33.  ОСОБА_2 09 квітня 2015 року надав ОСОБА_7 право розпорядження його картковим рахунком, видавши відповідну довіреність.
34. Згідно виписки по банківському рахунку відповідача вбачається, що до шлюбу ОСОБА_7 сім разів знімала готівку з рахунку відповідача, а саме 
27 травня 2015 року - 700 дол. США, 28 травня 2015 року - 700 дол. США, 
29 травня 2015 року - 700 дол. США, 09 червня 2015 року - 700 дол. США, 
11 червня 2015 - 700 дол. США, 12 червня 2015 року - 700 дол. США, 15 червня 2015 року - 700 дол. США.
35. Допитаний в якості свідка відповідач ОСОБА_2 пояснив, що довіреність на ім`я ОСОБА_7 була видана ним у зв`язку із доглядом за хворим родичем. При цьому ОСОБА_7 знімала кошти з його рахунку лише протягом одного місяця 2015 року.
36. Свідки зі сторони позивачки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , 
ОСОБА_11 вказували, що сторони були парою до укладення шлюбу та проживали разом.
37. Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 навпаки вказували на відсутність сімейних стосунків у сторін до шлюбу.
38. ТОВ «Стікон» та ОСОБА_15 02 березня 2016 року уклали договір № КПИП-006212 купівлі-продажу майнових прав щодо трикімнатної квартири АДРЕСА_5 (будівельний адрес). Купівля квартири відповідно до розділу 2 договору відбулося за 
89 631 дол. США, з першим зарахуванням коштів 02 березня 2016 року та останнім - 22 червня 2016 року.
39. Додатковою угодою № ДСкД-Д-004401 про зміну вартості об`єкта 
від 18 травня 2016 року ОСОБА_15 і ТОВ «Стікон» узгодили, що вартість майнових прав на квартиру становитиме 2 361 613 грн, що складає еквівалент 89 550 дол. США.
40. 29 червня 2016 року додатковою угодою № ДСкД-006712 передачі прав по договору, укладеною між ТОВ «Стікон», ОСОБА_15 і ОСОБА_2 , покупцем за договором купівлі-продажу майнових прав визначено ОСОБА_2 .
41. 17 жовтня 2017 року ОСОБА_2 видав довіреність на ім`я ОСОБА_1 з метою представництва його інтересів з питань реєстрації права власності на новозбудоване майно.
42. У зв`язку з присвоєнням поштової адреси будинку та зміни нумерації квартир 28 березня 2018 року між ТОВ «Стікон» і ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_1 , укладено додаткову угоду 
№ СДкД-084179, якою визначено предмет договору як квартира АДРЕСА_6 (будівельний адрес).
43. 29 березня 2018 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_1 , підписано Акт про передачу документів представнику 
ТОВ «Стікон-Істейт» для оформлення права власності на квартиру  
АДРЕСА_7 . 29 березня 2018 року між ТОВ «Стікон» і ОСОБА_2 , в інтересах якого діяла ОСОБА_1 , складено акт приймання-передачі 
№ АПП-084181 до договору купівлі-продажу майнових прав КПИП-006212.
45. 11 квітня 2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_2 .
46. Батьками позивачки є ОСОБА_17 та ОСОБА_18 .
47. Матір позивачки ОСОБА_18 24 травня 2012 року засвідчила прийняття виплати від судновласника «MSC Pilar» у розмірі 113 220 дол. США в якості врегулювання претензій у зв`язку зі смертю ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
48. Зарахування коштів у розмірі 110 220 дол. США на рахунок 
ОСОБА_18 відбулося 05 червня 2012 року, а зарахування коштів у розмірі 
51 790 євро від профспілкової організації - 16 жовтня 2012 року.
49. 05 грудня 2012 року ОСОБА_18 придбала майнові права на квартиру 
АДРЕСА_2 за 328 992,39 грн, що було еквівалентно 73 370 дол. США.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
50. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
51. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
52. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
53. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
54. Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
55. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
56. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
57. У розглядуваній справі спір виник щодо поділу майна - квартири АДРЕСА_4 , яке, за твердженням позивачки, набуто сторонами за час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 
58. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
59. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
60. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
61. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
62. Таким чином проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
63. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
64. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності ознаки, що притаманні визначенню сім`ї, і предметом доказування у таких справах є зокрема обставини спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю (див. постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі 
№ 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, 
від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20).
65. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
66. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
67. Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, перекази коштів, самі по собі окремо, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (див. постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі
№ 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
68. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд, за загальним правилом, за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (див. постанову Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
69. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
70. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
71. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
72. Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
73. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
74. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
75. У розглядуваній справі позиції сторін щодо факту спільного проживання однієї сім`єю у період з 14 лютого 2012 року по 23 серпня 2016 року були кардинально протилежними.
76. Суд двох інстанцій за результатами оцінки доказів дійшли висновку, що наявні у справі докази не підтверджують те, що між  ОСОБА_2 та ОСОБА_19 склались та існували у період з 14 лютого 2012 року по 23 серпня 2016 року усталені відносини, притаманні подружжю.
77. ЄСПЛ визнає допустимість застосування у цивільних справах стандарту доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities) (див. наприклад
п. 43 рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02; рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Khamidov v. russia», заява №72118/01; рішення від 23 серпня 2016 року у справі «J.K. and others v. Sweden», заява № 59166/12) та вказує на його відмінність від стандарту доказування у кримінальних справах - «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
78. На відмінність між стандартами доказування у цивільних та кримінальних справах звертав увагу і Верховний Суд, зокрема у постановах від 21 січня 
2026 року у справі № 755/9838/23, від 25 березня 2026 року у справі № 157/230/25.
79. Водночас стандарт доказування «баланс ймовірностей» не є просто припущенням, заснованим на здогадках або підозрах, він обов`язково має ґрунтуватися на певних доказах та їх оцінці судом.
80. Велика Палата Верховного Суду у пункті 81 постанови від 18 березня 
2020 року у цивільній справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформулювала висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
81. У розглядуваній справі Верховним Судом не встановлено, що суди попередніх інстанцій перешкоджали сторонам в реалізації їхніх процесуальних прав та обов`язків щодо надання доказів і доведення своїх вимог та заперечень.
82. При цьому суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, викладаючи у рішенні оцінку доказів наданих сторонами звернув увагу, що троє свідків з боку позивачки та п`ятеро свідків з боку відповідача надали протилежні покази з приводу факту проживання сторін однією сім`єю до реєстрації шлюбу. Крім того, відповідач в суді першої інстанції погодився на допит в якості свідка, і будучи допитаним під присягою, наполягав на власній версії подій. Суд відхилив роздруківки листування в месенджерах, які надавались обома сторонами, вказавши на неможливість встановлення авторів листування та ненадання оригіналів електронних доказів. Щодо довіреності на користування банківським рахунком виданої у 2015 році відповідачем на ім`я позивачки, суд врахував показання ОСОБА_2 , допитаного як свідка, факт роботи позивачки на той час у банку, де був відкритий рахунок відповідача, а також тривалість користування рахунком.
83. Отже суди попередніх інстанцій навели у своїх рішеннях результати оцінки доказів наданих сторонами і в достатній мірі пояснили мотиви своїх висновків.
84. Доводи касаційної скарги фактично спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, надавши перевагу одним доказам (наданим позивачкою) над іншими доказами (наданими відповідачем).
85. Однак частина перша статті 400 ЦПК України визначаючи межі касаційного розгляду зокрема передбачає, що суд касаційної інстанції не вирішує достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
86. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
87. У справі, яка переглядається, суди встановили, що спірна квартира була придбана матір`ю відповідача 18 травня 2016 року за укладеним нею із забудовником договором купівлі-продажу майнових прав від 02 березня 
2016 року, після чого 29 червня 2016 року майнові права на квартиру були передані її сину - відповідачу у справі.
Вказані події, а саме розрахунок за договором купівлі-продажу майнових прав та додаткова угода щодо передачі прав по договору ОСОБА_2 , мали місце до реєстрації шлюбу між сторонами 23 серпня 2016 року. 
88. Апеляційний суд правильно зазначив, що в цьому випадку сама по собі реєстрація права власності на новозбудовану квартиру за відповідачем у період шлюбу сторін, за умови повного розрахунку за договором купівлі-продажу майнових прав до укладення шлюбу, не свідчить про те, що спірна квартира є об`єктом спільної власності подружжя.
Ці висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17.
89. Доводи позивачки про те, що майнові права на спірну квартиру були придбані частково за її власні кошти та кошти її матері не знайшли свого підтвердження у розглядуваній справі.
90. Отримання матір`ю позивачки у 2012 році компенсаційних виплат від судновласника та профспілки не є доказом витрати цих коштів на придбання у 2016 року матір`ю відповідача майнових прав на спірну квартиру.
91. За цих обставин суди правильно вказали на відсутність правових підстав для висновку про належність спірної квартири до об`єктів спільної власності подружжя та її поділу між сторонами. 
92. Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі 
№ 450/563/17, від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18, від 25 травня 2022 року у справі № 755/16339/19, від 23 квітня 2025 року у справі 
№ 758/8734/21, від 28 травня 2025 року у справі № 357/10437/22 , на які заявниця посилається в касаційній скарзі.
93. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
94. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
95. Крім того, за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 грудня 2024 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2026 року, у справі № 522/22122/23 задоволено позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 та визнано спірну квартиру особистою приватною власністю ОСОБА_2 .
96. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова Ірина Сергіївна, залишити без задоволення
2. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 січня 2025 року та постанову Одеського апеляційного суду від 16 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников