Справа № 159/2480/26
Провадження № 2/159/1935/26

КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
10 серпня 2026 року м. Ковель 

Ковельський міськрайонний суду Волинської області в складі
головуючого судді - Смалюха, Р.Я.,
за участю
секретаря судового засідання - Клевецької О.М.,
позивача - не з`явилась,
відповідача - не з`явився,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26/411), від імені якого діє представник Танцкріна Єлизавета Вадимівна (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26/411) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в :
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі ТОВ «Бізнес Позика» або позивач або кредитор або товариство або кредитодавець) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач або боржник або позичальник), в якому просить стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 559540-KC-001 від 28.09.2025 у розмірі 27 120,00 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 28.09.2025 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено договір № 559540-KC-001 про надання кредиту в розмірі 8 000,00 грн, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Кредитор свої зобов`язання виконав надавши відповідачу кредит, водночас позичальник свої обов`язки не виконував у зв`язку з чим станом на 09.04.2026 утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 27 120,00 грн з яких 8 000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 13 520,00 грн заборгованості за процентами, 1 600,00 грн заборгованість за комісією, 4 000,00 грн заборгованості по відсотках в порядку ст. 625 ЦК України.
Оскільки на даний час відповідач заборгованість не погасив, керуючись статями 11, 16, 526, 525, 530, 625, 610, 626, 628, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), позивач просить стягнути борг у судовому порядку.
Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати.
Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Ухвалою суду від 03.06.2026 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд та формування справи вирішив здійснювати у змішаній (паперовій та електронній) формі, судове засідання у справі призначив на 31.07.2026.
До суду повернулося рекомендоване поштове відправлення, яким відповідач повідомлявся про розгляд справи за останньою відомою адресою проживання, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Крім того, суд здійснював виклик відповідача шляхом розміщення оголошення на сайті Судової влади України в мережі Інтренет.
Відповідно до ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) відповідач вважається належним чином повідомленим про час, місце і дату судового розгляду.
У судове засідання 31.07.2026 позивач та відповідач не прибули.
Верховний Суд у своїх постановах від 13 листопада 2020 року у справі № 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19) та від 8 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) наголосив, що якщо учасники судового процесу, зокрема сторони чи їхні представники, не з`явилися на судове засідання, але суд дійде висновку, що наявних матеріалів достатньо для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, розгляд справи може бути завершено без її відкладення. Основним критерієм для відкладення справи є не відсутність сторони або її представника, а неможливість вирішення спору в межах відповідного судового засідання.
У цій справі суд вважає, що наявних матеріалів достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення, тому вирішення спору по суті може відбутися без відкладення розгляду справи.
Зважаючи на зазначені обставини, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд постановив здійснювати заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на основі наявних у справі доказів. Це зумовлено тим, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак не з`явився без пояснення причин та не подав відзиву, позивач просить задовольнити позов, заперечень проти ухвалення заочного рішення не висловлював.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового процесу за допомогою технічних засобів звукозапису не проводилася.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, яка може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершується розгляд справи у яке не з`явились всі учасники такої справи (постанова КЦС ВС від 30.09.2022 у справі №761/38266/14).

Дослідивши матеріали справи суд встановив такі обставини.
28.09.2025 року між позичальником та ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» укладено Договір № 559540-KC-001 про надання кредиту, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 8000,00 грн (п. 2.1, 2.7) на строк 24 тижні (п. 2.3) з датою повернення кредиту 15.03.2026 (п. 2.14). 
За користування кредитом встановлено стандартну процентну ставку в розмірі 1% в день (фіксована, 365% річних) (п. 2.4). 
Відповідно до умов Програми лояльності (розділ 10, п. 10.1, 10.2) до позичальника застосовується знижена процентна ставка у розмірі 1% в день за умови своєчасного виконання Графіка платежів (п. 4.2). 
У разі прострочення внесення платежу понад 7 календарних днів (починаючи з 8-го дня прострочення), подальше нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою (п. 4.2, 10.3). 
Договором передбачено комісію за видачу кредиту в розмірі 1 600,00 грн, яка нараховується одноразово в дату видачі кредиту 28.09.2025 (п. 2.5). 
У разі несвоєчасного виконання позичальником грошових зобов`язань зі сплати процентів та/або комісії, позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю суму заборгованості з урахуванням 700000 % річних від суми заборгованості в силу положень статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються за кожен день прострочення у розмірі, що не перевищує 2% від неповернутої суми кредиту за кожен день, а сукупна сума нарахованих процентів річних за цим пунктом не може перевищувати половини суми кредиту (п. 7.5, 5.3.9). 
Умовами договору передбачено право кредитора здійснювати уступку права вимоги (відступити всі або частину прав за цим договором) третім особам (новим кредиторам) без згоди позичальника (п. 5.3.6, 5.8). 
В реквізитах кредитного договору зазначено інформацію про позичальника: адреса реєстрації та проживання, паспорт громадянина України, РНОКПП, номер банківської карти НОМЕР_1 , фінансовий номер телефону, адреса електронної пошти.
Договір підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором "UA-8544". 

У матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту від 28.09.2025 року, виданий ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», згідно з яким позичальника ознайомлено з інформацією про умови кредитування (сума кредиту 8 000,00 грн, строк 169 днів / 24 тижні, фіксована процентна ставка 365% річних, комісія 1 600,00 грн, реальна річна процентна ставка 6 918,25 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 19 785,72 грн) та графіком з 12 платежів. 
Документ підписано позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором "UA-6693".

У матеріалах справи наявна Візуальна форма послідовності дій Клієнта щодо укладення електронного Договору про надання кредиту № 559540-KC-001 від 28.09.2025 року в ІТС ТОВ «БІЗПОЗИКА», яка фіксує хронологію електронного документообігу та дій сторін від 28.09.2025 16:53:39 до 28.09.2025 17:03:03, включаючи вхід до особистого кабінету, надання паспорта споживчого кредиту, підписання його одноразовим ідентифікатором UA-6693, формування оферти, акцептування та підписання договору одноразовим ідентифікатором UA-8544, накладення КЕП кредитором та відправку документів на електронну пошту позичальника.

Анкетою клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи від 08.04.2026 року) ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» підтверджується персональні дані позичальника (ПІБ, адреса реєстрації/проживання, РНОКПП, ID-картка), бажана сума кредиту 8000,00 грн, дата отримання кредиту 28.09.2025 року, фінансовий номер телефону та номер банківської картки. 

Підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів від ТОВ «ПрофітГід» підтверджується перерахування 28.09.2025 року на картку НОМЕР_1 грошових коштів у розмірі 8000,00 грн, видача коштів здійснювалася у банку MONOBANK (UNIVERSAL BANK), призначення платежу — перерахування коштів згідно з кредитним договором № 559540-KC-001 від 28.09.2025 року.

Довідкою про стан заборгованості від 08.04.2026 року, виданою ТОВ «БІЗПОЗИКА», підтверджується, що станом на 08.04.2026 року заборгованість позичальника перед кредитором за Договором № 559540-KC-001 від 28.09.2025 року становить 27 120,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом (тіло) — 8000,00 грн, заборгованість по відсотках — 13520,00 грн, заборгованість по комісії — 1600,00 грн, заборгованість по штрафам (% за ст. 625 ЦК України) — 4000,00 грн.

У розрахунку заборгованості за кредитом станом на 09.04.2026 року кредитор зазначив, що за період з 28.09.2025 року по 15.03.2026 року позичальнику було нараховано проценти за користування кредитом за ставкою 1% в день на загальну суму 13 520,00 грн. 
28.09.2025 року позичальнику було нараховано одноразову комісію за надання кредиту в розмірі 1600,00 грн. 2
8.09.2025 року позичальнику видано кредитні кошти в розмірі 8000,00 грн. Також у період з 13.10.2025 року по 06.11.2025 року позичальнику нараховано 4000,00 грн процентів річних за ст. 625 ЦК України (нарахування припинилося у зв`язку з досягненням встановленого договором ліміту в 50% від суми кредиту). 
Загальна заборгованість станом на 09.04.2026 року складає 27120,00 грн, з яких: 8000,00 грн — тіло кредиту, 13520,00 грн — проценти за користування кредитом, 1600,00 грн — комісія за надання кредиту, 4000,00 грн — проценти річних за ст. 625 ЦК України. 
Відповідно до розрахунку, нарахування процентів за користування кредитом припинилося 15.03.2026 року. 
З розрахунку також убачається, що позичальник погашення заборгованості за кредитним договором не здійснював.

Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 11.05.2017 № 1593 підтверджується видача ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг, а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. 
Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 880 від 06.04.2017 року, виданим Нацкомфінпослуг, підтверджується реєстрація ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» як фінансової установи. 
Повідомленням Національного банку України від 15.03.2024 № 27-0026/20243 та Витягом із Державного реєстру фінансових установ від 14.03.2024 підтверджується, що 14.03.2024 року Національним банком України внесено запис до ДРФУ про переоформлення ліцензії ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» на діяльність фінансової компанії з правом надання послуги — надання коштів та банківських металів у кредит. 
Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 29.10.2025 року, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» зареєстровано 17.01.2017 року та здійснює такі види економічної діяльності як інші види кредитування (основний) (КВЕД 64.92) та інші види грошового посередництва (КВЕД 64.19).

Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.
Спірні правовідносини, що склалися між сторонами регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
Згідно положень ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. 
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України.) Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». 
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19. 
Згідно зі ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» в редакції на момент укладення кредитного договору, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Кредитний договір № № 559540-KC-001  від 28.09.2025 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «UA-8544», який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису. Зазначений підпис підтверджує, що відповідач ознайомився та погодився з усіма умовами договору. Отже, сторони погодили усі істотні умови та уклали в належній формі кредитний договір. 

Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». 
Відповідно до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Отже, відповідач за допомогою електронних засобів, доступ до яких був отриманий ним особисто і за власною ініціативою, ознайомився з усіма умовами кредитного договору, в тому числі з паспортом споживчого кредиту, мав достатньо часу і можливостей для такого ознайомлення, погодив ці умови, а отже, взяв на себе передбачені договором зобов`язання. 

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. 
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Умовами кредитного договору передбачено видачу кредиту в розмірі 8 000,00 грн на реквізити платіжного засобу відповідача. Кредитні кошти надійшли на картковий рахунок відповідача.
У матеріалах справи відсутня інформація про повернення відповідачем тіла кредиту.
Контррозрахунку заборгованості відповідач не надав.
Отже, суд дійшов висновку, що станом на день звернення з позовом кредитні кошти в повному розмірі не повернуто, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача тіла кредиту в розмірі 8000,00 грн є підставною. 

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Процентна ставка за кредитом становить 1 % в день і є фіксованою, що відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування».
Отже за період з 28.09.2025 по 15.03.2026 позичальнику мало бути нараховано процентів в розмірі 13520,00 грн (8000,00 грн тіла кредиту * 1% на день * 169 днів). 
У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач протягом дії кредитного договору чи після його завершення сплачував проценти за користування кредитними коштами. 
Контррозрахунку заборгованості відповідач не надав. 
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача нарахованих процентів за період з 28.09.2025 по 15.03.2026 в розмірі 13 520,00 грн є підставною. 

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а аза відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Договором передбачена комісія за видачу кредиту в розмірі 1 600,00 грн, яка нараховується одноразово в дату видачі кредиту 28.09.2025 (п. 2.5).
Доказів того, що відповідач сплатив комісію у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 зазначеного Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом визначаються як витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обовязкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно з абзацом 3 частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Аналогічна норма закріплена у Додатку 1 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 № 49.
Цим нормативно-правовим актом передбачено, що загальні витрати за споживчим кредитом включають витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги банку, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Виходячи з системного аналізу вказаних норм, чинне законодавство наділяє кредитодавця правом вимагати від позичальника сплати комісії при видачі кредиту, однак встановлює для цього чіткі умови: така комісія повинна бути платою за реальне надання додаткових та/або супутніх послуг банку, пов`язаних з отриманням чи обслуговуванням кредиту.
Відтак, кредитодавець зобов`язаний фактично вчинити певні дії на користь споживача (оцінка майна, нотаріальні послуги, провести оцінку платоспроможності позичальника, здійснивши запити щодо його майнового стану чи наявності боргових зобов`язань тощо), за які стягується така плата, та вказати їх у договорі. 
Як встановив суд під час розгляду справи, укладений між сторонами кредитний договір містить умову щодо сплати позичальником одноразової комісії за видачу кредиту. При цьому суд звертає увагу на те, що ані у тексті самого кредитного договору, ані у правилах про кредитування жодним чином не описано, які саме дії (додаткові чи супутні послуги) будуть вчинені або вже вчинені на користь позичальника в обмін на сплату вказаної суми. 
Крім того, під час судового розгляду кредитодавець не надав жодних доказів того, що він фактично вчинив якісь дії чи надав супутні послуги, за які має бути сплачена зазначена комісія. 
Частина 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Частиною 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» імперативно визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Відповідно до частини 2 статті 18 цього ж Закону, умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що нарахування позичальнику комісії не відповідає вимогам чинного законодавства, та обмежує права споживача порівняно з правами, встановленими ЗУ «Про споживче кредитування» (ч. 2 ст. 8), відтак, відповідно до ч. 5 ст. 12 цього Закону, така умова кредитного договору є нікчемною, а тому вимога про стягнення з відповідача комісії в розмірі 1600,00 грн є безпідставною. 

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1-3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
За порушення строків виконання зобов`язань позичальник зобов`язаний сплатити заборгованість з урахуванням 700 000 % річних від суми заборгованості в силу ст. 625 ЦК України (п. 7.5). Такі проценти річних нараховуються за кожен день прострочення у розмірі, що не перевищує 2 % від неповернутої суми кредиту в день, при цьому сукупна сума нарахованих штрафних санкцій не може перевищувати половини суми одержаного кредиту (п. 7.5).
Позивач просить стягнути з відповідача проценти за ст. 625 ЦК України в розмірі 4000,00 грн.
Однак, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2024, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, востаннє на 90 діб Указом Президента України № 26/2025 від 14.01.2025 затвердженого Законом України № 4220-IX від 15.01.2025.
Отже, з 24.02.2022 по сьогодні в Україні безперервно діє воєнний стан. 
Відтак, за період дії кредитного договору до позичальника не могли бути застосовані штрафні санкції та положення ст. 625 ЦК України. 
На підставі викладеного суд вважає що вимога про стягнення з відповідача процентів нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України в розмірі 4 000,00 грн є безпідставними. 

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України). 

Підсумовуючи наведене, вивчивши матеріали справи, повно, всебічно, об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази безпосередньо досліджені в судовому засіданні, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а у сукупності - з точки зору достатності та взаємозв`язку, застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, виходячи з мотивів наведених вище, керуючись внутрішнім переконанням суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив умови кредитного договору щодо погашення процентів та тіла кредиту, а тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором належить задовольнити частково стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 21520,00 грн з яких: 8000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 13520,00 грн заборгованості по процентах; у стягненні 4000,00 грн заборгованості за процентами в порядку ст. 625 ЦК України та 1600,00 грн заборгованості за комісією належить відмовити. 

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд частково задовольнив позовні вимоги, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір пропорційно до суми задоволених вимог, що становить 2112,61 грн (79,35 % від 2662,40 грн).

Керуючись статтями 12, 76-81, 141, 247, 262-265, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором № 559540-KC-001 від 28.09.2025 у розмірі 21 520,00 грн, з яких:
-8 000,00 грн заборгованості по тілу кредиту;
-13 520,00 грн заборгованості по процентах за період з 28.09.2025 по 15.03.2026.

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» у стягненні з ОСОБА_1 4000,00 грн заборгованості за процентами нарахованими за ст. 625 ЦК України та 1600,00 грн боргу за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» судовий збір у сумі 2112,61 грн.

Копію цього рішення суду надіслати сторонам у справі.
Заочне рішення може бути переглянуте Ковельським міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26/411; ЄДРПОУ 41084239);
Відповідач - ОСОБА_1 (остання відома адреса - АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Повне судове рішення складене 10.08.2026.

Суддя          Р.Я. Смалюх