ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ
cправа № 908/964/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н. О., Случ О. В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Запорізької міської ради
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2026
у справі № 908/964/26
за позовом Запорізької міської ради
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Твердиня", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренталіс Форт"
про визнання недійсним акта приймання-передачі нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В: 
1. Запорізька міська рада (далі - Запорізька міська рада; Міськрада; позивач) звернулася до господарського суду з позовом про визнання недійсним акта приймання-передачі майна від 09.09.2025, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Твердиня" (далі - ТОВ "Твердиня"; відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ренталіс Форт" (далі - ТОВ "Ренталіс Форт"; відповідач-2), посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О. В., зареєстрованого в реєстрі за № 4202, за яким перейшло право власності на нерухоме майно - будівлю літ. А-2, склад літ. Б, склад літ. Б`, тіньовик літ. В, тіньовик літ. Г, тіньовик літ. Д, тіньовик літ. Е (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 199268623101, номер відомостей про речове право: 61458217).
2. Позивачем разом із позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову. Так, Запорізька міська рада просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ТОВ "Ренталіс Форт", а саме: будівлю літ. А-2, склад літ. Б, склад літ. Б`, тіньовик літ. В, тіньовик літ. Г, тіньовик літ. Д, тіньовик літ. Е, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 199268623101.
3. На обґрунтування заяви про забезпечення позову Міськрада посилалася на: тривале невиконання відповідачем-1 судових рішень у справах № 908/2020/25, № 908/3096/25, за якими з відповідача-1 на користь Запорізької міської ради було стягнуто дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, на загальну суму 5 156 884,67 грн; вчинення відповідачем-1 дій, направлених на відчуження належного йому нерухомого майна; відсутність у відповідача-1 іншого майна, за рахунок якого можливо було б виконати наведені вище судові рішення. 
4. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 21.04.2026 (суддя - В. Л. Корсун) задоволено заяву Запорізької міської ради про вжиття заходів забезпечення позову. Вирішено накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ТОВ "Ренталіс Форт" та знаходиться за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вул. Фортечна (Грязнова), буд. 53), а саме будівлю літ. А-2, склад літ. Б, склад літ. Б`, тіньовик літ. В, тіньовик літ. Г, тіньовик літ. Д, тіньовик літ. Е, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 199268623101.
5. Суд першої інстанції виходив з наявності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а також констатував наявність зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позовної вимоги у цій справі. 
6. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2026 (головуючий суддя - Г. В. Левшина, судді - С. В. Вінніков, А. М. Висоцький) скасовано ухвалу Господарського суду Запорізької області від 21.04.2026 та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні заяви Запорізької міської ради про забезпечення позову. 
7. Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не довів, що невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Запорізької міської ради, за захистом яких вона звернулася до суду. 
8. Не погоджуючись із ухваленою у справі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2026, Запорізька міська рада звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить цю постанову скасувати, а ухвалу Господарського суду Запорізької області від 21.04.2026 залишити в силі. 
9. Скаржник мотивує подання касаційної скарги на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Запорізька міська рада також посилається на таке: можливість відповідача-2 відчужити майно, яке є предметом оскарження у цій справі; існування реальної ймовірності утруднення виконання майбутнього рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; суд апеляційної інстанції не навів конкретних норм матеріального чи процесуального права, які були порушені судом першої інстанції.
10. Скаржник у касаційній скарзі посилається також на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, від 24.07.2024 у справі № 567/459/23, від 24.05.2023 у справі № 906/1162/22, від 29.06.2023 у справі № 925/1316/22, від 18.05.2023 у справі № 910/14989/22, від 24.06.2022 у справі № 904/8506/21, від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21, від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21. Зазначає також те, що судом апеляційної інстанції враховано висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, яка не є релевантною справі, яка переглядається. 
11. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.07.2026 відкрито провадження за касаційною скаргою Запорізької міської ради на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2026 на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, призначено останню до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 31.07.2026.
12. У відзивах на касаційну скаргу відповідачі просять касаційну скаргу не задовольняти з огляду на підстави, наведені у цих відзивах. 
13. З метою всебічного, повного та об`єктивного розгляду справи Верховний Суд дійшов висновку про її розгляд у розумний строк у розумінні положень ст. 114 ГПК України, тобто такий, що є необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи з метою забезпечення належного судового захисту.
14. Переглянувши в касаційному порядку постанову апеляційного господарського суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке. 
15. Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному ст.ст. 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову у судовому процесі. 
16. Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо. 
17. Інститут забезпечення позову регулюється гл. 10 розд. I ГПК України. 
18. Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення із відповідною заявою та її розгляду у суді), згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
19. Заходи забезпечення позову визначає ст. 137 ГПК України, а порядок подання заяви про забезпечення позову - ст. 138 цього Кодексу. 
20. Так, відповідно до ст. 138 ГПК України заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа. 
21. За ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
22. При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, імовірності утруднення виконання або невиконанням рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
23. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
24. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
25. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України). Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
26. Здійснюючи аналіз норм права, які регулюють інститут забезпечення позову, Велика Палата Верховного Суду, Верховний Суд неодноразово висновували таке: 
- розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22);
- як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22);
- не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у прямій залежності від фактичних обставин кожного конкретного господарського спору. Сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Разом з тим законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення із заявою про забезпечення позову, а тому суди в кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності (див. постанову Верховного Суду від 04.09.2024 у справі № 915/249/24); 
- під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору (див. постанову Верховного Суду від 09.09.2022 у справі № 904/7630/21);
- за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Отже накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам (див. постанови Верховного Суду від 15.10.2020 у справі № 915/373/20, від 03.12.2021 у справі № 910/4777/21);
- водночас під час вирішення питання про забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті, та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову (див. постанови Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23, від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
27. Керуючись наведеними вище нормами процесуального права, які регулюють інститут забезпечення позову, врахувавши висновки Верховного Суду щодо їх застосування, колегія суддів зазначає, що апеляційний господарський суд не взяв до уваги те, що: вжитті судом першої інстанції заходи забезпечення позову стосуються виключно об`єкта, щодо якого виник спір, та за цією ознакою є такими, що відповідають вимозі адекватності і співмірності заходів забезпечення, що підставно встановлено судом першої інстанції; що накладення арешту на спірне нерухоме майно не вирішує спір по суті, не позбавляє відповідача права власності, не змінює належності майна та має виключно тимчасовий характер, будучи спрямованим на підтримання "status quo"; такий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою; що такі заходи не призведуть до порушення майнових прав відповідачів.
28. На думку колегії суддів, поза увагою апеляційного господарського суду залишилося і те, що забезпечення позову лише обмежує право розпорядження спірним нерухомим майном, а тому обрані заходи забезпечення позову жодним чином не будуть порушувати збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу. 
29. Натомість суд першої інстанції правильно врахував характер заявлених позовних вимог, наявність безпосереднього зв`язку між предметом спору та обраним заходом забезпечення позову, а також співмірність такого заходу із заявленими вимогами.
30. Законодавець у ст. 312 ГПК України закріпив норму, відповідно до якої суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених ст. 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
31. За вищенаведених обставин постанову апеляційного господарського суду, яка не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України, необхідно скасувати, а ухвалу суду першої інстанції від 21.04.2026 залишити в силі.
32. Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України стягнути з ТОВ "Твердиня" на користь виконавчого комітету Запорізької міської ради 1 331,2 грн судового збору за подання касаційної скарги та стягнути з ТОВ "Ренталіс Форт" на користь виконавчого комітету Запорізької міської ради 1 331,2 грн судового збору за подання касаційної скарги. 
Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 312, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Запорізької міської ради задовольнити.
Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.06.2026 у справі № 908/964/26 скасувати.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 21.04.2026 залишити в силі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Твердиня" (код ЄДРПОУ 32505365) на користь виконавчого комітету Запорізької міської ради (код ЄДРПОУ 02140892) 1 331,2 грн судового збору за подання касаційної скарги.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ренталіс Форт" (код ЄДРПОУ 46117588) на користь виконавчого комітету Запорізької міської ради (код ЄДРПОУ 02140892) 1 331,2 грн судового збору за подання касаційної скарги.
Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя Могил С. К.
Судді: Волковицька Н. О.
Случ О. В.