ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 260/10463/25 пров. № А/857/15655/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Качмара В.Я., Онишкевича Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львів апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року, головуючий суддя – Гаврилко С.Є., ухвалене у м. Ужгород, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не розгляду заяви ОСОБА_1 про внесення відомостей про виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та прийняття рішення про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або мотивованої відмови у їх внесенні; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянути заяву ОСОБА_1 про внесення відомостей про виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та прийняття рішення про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів або мотивованої відмови у їх внесенні.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 22 лютого 2012 року призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 був визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Однак, до «Резерв+» не були внесенні ці дані про непридатність ОСОБА_1 до військової служби, у зв`язку із чим звернувся до відповідача із відповідною заявою про внесення відомостей про виключення його з військового обліку, однак відповідачем не було внесена вказані відомості. Не погоджуючись з такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, останній звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позові, однак безпідставно не взяті до уваги судом попередньої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до військового квитка позивача № НОМЕР_1 від 06 жовтня 2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 березня 1997 року визнаний непридатним до військової служби згідно статті 93 пункту «в» наказу MO СССР від 1987 року №260. 
22 лютого 2012 року ІНФОРМАЦІЯ_5 було знято позивача зі обліку.
Позивач, в позовній заяві вказував, що звертався до відповідача про внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів про виключення з військового обліку у зв`язку з непридатністю до військової служби, однак відповідачем не було внесено змін до Єдиного державного реєстру призовників.
Не погоджуючись з такою бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, вважаючи, що дії з виключення позивача з військового обліку, має вчинити саме відповідач, останній звернувся до суду із цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що зняття з військового обліку» не припиняє статусу військовозобов`язаного та передбачає можливість подальшого повторного взяття на облік; натомість «виключення з військового обліку» означає втрату особою статусу військовозобов`язаного.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 Закону № 2232-XII).
Частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII (у чинній редакції) визначено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 37 Закону № 2232-XII виключенню з військового обліку підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби.
Водночас, колегія суддів зазначає, що ключовим для вирішення цього спору є з`ясування того, який саме висновок ВЛК був винесений щодо позивача та які правові наслідки він породжував на момент його прийняття.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до військового квитка позивача № НОМЕР_1 від 06 жовтня 2024 року, ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16 березня 1997 року визнаний непридатним до військової служби згідно статті 93 пункту «в» наказу MO СССР від 1987 року №260.
Стаття 93 пункт «в» наказу MO СССР від 1987 року № 260, встановлює непридатність в мирний час та обмежену придатність у військовий час, а саме захворювання - близорукість або далекозорість по одному з меридіанів більше 6,0 і до 8,ОД.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 № 3621-IX (далі - Закон № 3621-IX), який набрав чинності 04.05.2024, скасовано статуси «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3621-IX (з урахуванням змін, внесених Законом України від 12.02.2025 року № 4235-IX) встановлено, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 05.06.2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Верховний Суд у постанові від 14.11.2025 у справі № 460/5251/24 зазначив, що Законом № 3621-IX скасовано статус «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний в мирний час, обмежено придатний у воєнний час»; особа, яка мала такий статус, після скасування з 04.05.2024 року законом цього статусу, мала пройти ВЛК та у разі отримання висновку «придатний» підпадає під мобілізацію, якщо немає законних підстав для відстрочки.
Як встановлено судом, позивач не пройшов повторний медичний огляд (ВЛК) з метою визначення придатності до військової служби до 05.06.2025 року, не звертався до ТЦК та СП для отримання направлення на ВЛК, не скористався електронним кабінетом призовника, військовозобов`язаного та резервіста з цією метою. Також відсутні дані про те, що ВЛК не пройдено в силу об`єктивних обставин, які перешкоджали позивачу виконати покладений на нього обов`язок.
Таким чином, у спірних правовідносинах позивач не довів наявність підстав для внесення відомостей про виключення з військового обліку до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, та прийняття рішення про внесення відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі №260/10463/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Постанову разом із паперовими матеріалами апеляційної скарги надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	Т. В. Онишкевич