ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

майдан Незалежності, 1, м. Хмельницький, 29607, тел. (0382) 71-81-84, (0382) 71-81-83
e-mail: inbox@km.arbitr.gov.ua, ЄДРПОУ 03500128
_______________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
м. Хмельницький
"01" липня 2026 р. Справа № 924/359/26 

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Кочергіної В.О., при секретарі судового засідання Сірій Д.І., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" с. Крюківщина Бучанського району Київської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" с. Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області
про стягнення 1134515,95грн основного боргу, 44988,59грн пені, 56725,80грн штрафу, 17861,44грн 12% річних

Представники учасників справи не приймали участі

З оголошенням перерви в судовому засіданні 03.06.2026 та 29.06.2026.

ВСТАНОВИВ:

03.04.2026 на адресу Господарського суду Хмельницької області через службу діловодства надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" с. Крюківщина Бучанського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" с. Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 1134515,95грн основного боргу, 44988,59грн пені, 56725,80грн штрафу, 17861,44грн 12% річних.
В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає про неналежне виконання відповідачем умов Договору купівлі-продажу товарів (послуг) №363/23 від 04.04.2023 в частині своєчасної оплати наданих послуг з ремонту, внаслідок чого, у відповідача існує заборгованість перед позивачем у сумі 1134515,95грн. Крім цього, у зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання щодо оплати наданих йому послуг, позивачем заявлено до стягнення 44988,59грн пені та 56725,80грн штрафу, нарахованих відповідно до п. 5.4 Договору, а також 17861,44грн 12% річних, нарахованих відповідно до п. 5.5 Договору.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2026 позовну заяву передано для розгляду судді Кочергіній В.О.
Ухвалою суду від 08.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №924/359/26 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 11:00год. 04.05.2026.
04.05.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№05-22/3667/26) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із неможливістю з`явитись в засідання суду.
У зв`язку із надісланим представником відповідача клопотанням про відкладення розгляду справи, 04.05.2026 в підготовчому засіданні судом оголошено перерву до 11:00год. 18.05.2026, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.
Ухвалою суду від 18.05.2026 закрито підготовче провадження у справі №924/359/26 та призначено справу до судового розгляду по суті у загальному позовному провадженні на 10:15год. 03.06.2026.
03.06.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 12:20год. 29.06.2026, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.
10.06.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів (вх.№05-22/4820/26), а саме договору доручення №13/0526 від 13.05.2026 та платіжну інструкцію №6035963 від 14.05.2026 на суму 50000,00грн. Адресовані до суду докази судом оглянуто та долучено до матеріалів справи.
10.06.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 12:20год. 29.06.2026, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.
29.06.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшло клопотання (вх.№05-22/5352/26) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку із неможливістю з`явитись в засідання суду.
У зв`язку із надісланим представником відповідача клопотанням про відкладення розгляду справи, 29.06.2026 в судовому засіданні оголошено перерву до 15:00год. 01.07.2026, про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.
30.06.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява (вх.№05-08/2292/26) про часткове закриття провадження у справі. В заяві представник позивача просить закрити провадження у справі в частині стягнення суми 50000,00грн основного боргу, у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки відповідач частково сплатив заборгованість після подання позову до суду у сумі 50000,00грн, що підтверджується долученим інформаційним повідомленням про зарахування коштів №6035963 від 14.05.2026. В заяві також просить суд здійснити розподіл судового збору.
01.07.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява (вх.№05-22/5471/26) про розгляд справи без її участі, а також підтримує решту заявлених позовних вимог. В заяві представник позивача також просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 35000,00грн витрат на правничу допомогу.
01.07.2026 до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява (вх.№05-22/5465/26) про розгляд справи без його участі.
Відповідач письмового відзиву на позов не подав.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 9 ст. 165, ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Оскільки відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.
Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги суд встановив наступне.
04.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (покупець) укладено договір купівлі-продажу товарів (послуг) № 363/23.
Пунктом 1.1 договору передбачено що продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар. У разі необхідності продавець також надає покупцю послуги з технічного обслуговування сільгосптехніки (послуги), які пов`язані з переданим товаром та оплачуються покупцем окремо.
Згідно з п. 1.2 договору, товар в даному договорі розуміється будь-які деталі, матеріали, запасні частини та інше до сільгосптехніки, яка є в розпорядженні покупця.
Пунктом 2.4 договору передбачено, що товар вважається оплачений з моменту зарахування суми коштів, передбаченої в рахунку-фактурі, на банківський рахунок продавця.
Відповідно до п.п. 2.5, 2.6 договору, після надходження 100% оплати за товар та/або послуг продавець передає товар покупцю та/або надає послуги.
Товар передається шляхом підписання акту приймання-передачі товару та/або видаткової накладної, а надані послуги оформлюються шляхом підписання акту приймання-передачі виконаних робіт.
Пунктом 3.1 договору передбачено, що сторони мають право пересилати акти приймання-передачі товару та/або видаткових накладних, а також акти приймання-передачі виконаних робіт через систему електронного документообігу "М.Е.Dос" та/або "Вчасно".
Покупець зобов`язаний вчасно оплатити замовлений товар та/або послуги (п. 3.3 договору).
Згідно з п. 4.3 договору, передача товару та/або надання послуг може здійснюватись без здійснення передоплати, але в такому випадку покупець зобов`язаний повністю погасити заборгованість протягом 5-х банківських днів після передачі товару (надання послуг).
Пунктом 5.1 договору погоджено, що у випадку порушення договору, винна сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.
Підпунктом 5.1.1 договору визначено, що порушенням Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.
Згідно з п.п. 5.4, 5.5 Договору, у випадку прострочення сплати коштів згідно з п. 4.3 цього договору, покупець на вимогу продавця зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, а у разі прострочення оплати більше 5 банківських днів покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 5% від суми несплачених коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторони домовилися, що у разі прострочення сплати коштів покупцем більше 1 банківських днів, крім штрафу зазначеного в п. 5.4 договору, покупець зобов`язаний сплатити 12 річних від простроченої суми коштів.
Відповідно до п. 6.1 договору, цей договір вважається укладеним i набирає чинності з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін.
Згідно з п. 6.2 договору, строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору, та діє до 31 грудня 2023 року. Договір пролонгується кожен раз на 1 (один) календарний рік на тих самих умовах, якщо на протязі 30 (тридцяти) календарних днів до моменту закінчення терміну дії договору сторони не падали письмове повідомлення про його розірвання. Кількість пролонгацій необмежена.
Відповідно до п. 8.6 договору, додаткові угоди, додатки, накладні, акти до цього договору є його невід`ємною частиною i мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.
Пунктом 8.9 договору сторони дійшли згоди, про можливість здійснення листування (в т.ч. передання сканованих копій документів) за допомогою електронної пошти.
Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтиском печаток сторін.
Матеріали справи не містять доказів в підтвердження розірвання або визнання недійсним договору від 04.04.2023.
Позивачем виставлялись відповідачу рахунки на оплату по замовленню №3345 від 15.10.2025 на суму 633163,74грн з ПДВ; №3441 від 23.10.2025 на суму 112715,59грн з ПДВ; №3154 від 10.10.2025 на суму 268944,00грн; №2799 від 26.09.2025 на суму 369692,63грн. Загальна сума виставлених рахунків становить 1384515,95грн з ПДВ.
Згідно наявних в матеріалах справи видаткових накладних позивачем було передано відповідачу товар, а саме, №349 від 11.02.2026 на суму 293744,56грн з ПДВ; №351 від 11.02.2026 на суму 156,00грн з ПДВ; №352 від 11.02.2026 на суму 31679,59грн; №2324 від 28.10.2025 на суму 12478,39грн з ПДВ; №2130 від 08.10.2025 на суму 74301,42грн; №2033 від 30.09.2025 на суму 49953,68грн з ПДВ.
Крім цього, на виконання умов договору, позивачем надавались відповідачу послуги згідно актів надання послуг №349 від 11.02.2026 на суму 339419,18грн з ПДВ; №352 від 11.02.2026 на суму 80880,00грн з ПДВ; №350 від 11.02.2026 на суму 268944,00грн з ПДВ; №2130 від 08.10.2025 на суму 222399,13грн з ПДВ; №2324 від 28.10.2025 на суму 10560,00грн з ПДВ.
Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач частково розрахувався за отриманий товар загалом у сумі 250000,00грн, що підтверджується долученими інформаційними повідомленнями про зарахування коштів №161287 від 27.10.2025 на суму 50000,00грн та №158668 від 03.10.2025 на суму 200000,00грн.
Згідно акту звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2026 по 10.03.2026 заборгованість відповідача становить 1134515,95грн. Акт звіряння підписаний електронними цифровими підписами сторін та скріплений електронними печатками.
В матеріалах справи наявний гарантійний лист СП "Дніпро" №1401-1 від 14.01.2026 адресований директору ТОВ "ДЛС ПАРТС", згідно якого відповідач бере на себе обов`язок у термін до 31.01.2026 здійснити оплату згідно рахунків.
Позивачем на адресу відповідача надсилалась претензія №23/02/26 від 23.02.2026 з вимогою сплатити заборгованість за поставлений товар та надані послуги у сумі 1134515,95грн. Надсилання претензії підтверджується також описом вкладення у цінний лист та поштовою накладною від 24.02.2026.
Крім цього, претензії про сплату заборгованості надсилались відповідачу на електронну пошту.
Претензії залишені відподвіачем без відповіді на належного реагування.
У зв`язку із несплатою відповідачем заборгованості, позивач звернувся до суду із відповідним позовом про стягнення боргу у сумі 1134515,95грн в примусовому порядку.
У зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу від 04.04.2023, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 44988,59грн пені та 56725,80грн штрафу, нарахованих відповідно до п. 5.4 договору, а також 17861,44грн 12% річних, нарахованих відповідно до п. 5.5 договору.
Під час розгляду справи в суді, 30.06.2026 представником позивача подано до суду заяву (вх.№05-08/2292/26) про часткове закриття провадження у справі в частині суми 50000,00грн основного боргу, у зв`язку із відсутністю предмета спору, оскільки відповідач частково сплатив заборгованість після подання позову до суду у сумі 50000,00грн, що підтверджується долученим інформаційним повідомленням про зарахування коштів №6035963 від 14.05.2026.
Розглянувши заяву позивача про закриття провадження у справі, судом враховується, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Представник позивача у поданій заяві вказує, що відповідачем частково сплачено суму основного боргу 50000,00грн після подання позивачем позову до суду, що підтверджується інформаційним повідомленням про зарахування коштів №6035963 від 14.05.2026.
Вказані обставини, які підтверджені належними доказами свідчать про відсутність предмета спору у даній справі в частині основного боргу в розмірі 50000,00грн.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі в цій частині.
Зважаючи на наведене, подану представником позивача заяву про закриття провадження у справі в частині (у зв`язку із частковою відсутністю предмета спору), яка судом прийнята, подальший предмет позову становлять вимоги про стягнення 1084515,95грн основного боргу, 44988,59грн пені, 56725,80грн штрафу, 17861,44грн 12% річних.
Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані сторонами докази по суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо, судом береться до уваги таке.
З положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, а в силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до норм статей 6 та 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Правовідносини, що склались між сторонами є правовідносинами з купівлі-продажу.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Судом встановлено, що 04.04.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу товарів (послуг) № 363/23, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю, а покупець зобов`язаний прийняти та оплатити товар. У разі необхідності продавець також надає покупцю послуги з технічного обслуговування сільгосптехніки (послуги), які пов`язані з переданим товаром та оплачуються покупцем окремо.
Згідно ст. 629 цього Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 525, ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
На виконання умов Договору від 04.04.2023 позивач поставив відповідачу товар та надав послуги по його технічному обслуговуванню, згідно наявних в матеріалах справи актів надання послуг та видаткових накладних.
Відповідачем частково сплачено вартість отриманого товару у сумі 250000,00грн до подання позивачем позову до суду, а також частково сплачено заборгованість у сумі 50000,00грн (яка була предметом позову) під розгляду справи у суді, що стало підставою для закриття провадження у даній справі в частині стягнення основного боргу.
Доказів погашення відповідачем заборгованості у сумі 1084515,95грн учасниками справи не подано та матеріали справи не містять.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, про обгрунтованість заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 1084515,95грн основного боргу, з огляду на що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 17861,44грн 12% річних, нарахованих відповідно до п. 5.5 договору (за період прострочення з 19.02.2026 по 25.03.2026) судом враховується таке.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Матеріалами справи підтверджено прострочення відповідачем здійснення оплати отриманого товару загалом у сумі 1134515,95грн.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно з п. 5.5 договору, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, сторони домовилися, що у разі прострочення сплати коштів покупцем більше 1 банківських днів, крім штрафу зазначеного в п. 5.4 договору, покупець зобов`язаний сплатити 12 річних від простроченої суми коштів.
Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми 17861,44грн 3% річних, за періоди: з 19.02.2026 по 25.03.2026 на суму боргу 1014823,33грн у сумі 11677,42грн; з 05.11.2025 по 25.03.2026 на суму боргу 23038,39грн у сумі 1067,97грн; з 16.10.2025 по 25.03.2026 на суму боргу 96654,23грн у сумі 5116,05грн, суд вважає нарахування правомірними, арифметично вірними, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 44988,59грн пені (за період прострочення з 19.02.2026 по 25.03.2026) та 56725,80грн штрафу (5% від суми боргу 1134515,95грн), нарахованих відповідно до п. 5.4 договору судом враховується таке.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Частиною 2 ст. 551 ЦК України передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Умовами п. 5.4 Договору сторони погодили, що у випадку прострочення сплати коштів згідно з п. 4.3 цього договору, покупець на вимогу продавця зобов`язаний сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, а у разі прострочення оплати більше 5 банківських днів покупець зобов`язаний сплатити продавцю штраф у розмірі 5% від суми несплачених коштів.
На підставі вищевказаних положень договору позивач заявив до стягнення 44988,59грн пені та 56725,80грн штрафу.
Перевіривши розрахунок заявленої до стягнення пені у розмірі 44988,59грн, за періоди з: 19.02.2026 по 25.03.2026 на суму боргу 1014823,33грн у сумі 29193,55грн; з 05.11.2025 по 25.03.2026 на суму боргу 23038,39грн у сумі 2724,21грн; з 16.10.2025 по 25.03.2026 на суму боргу 96654,23грн у сумі 13070,83грн, з урахуванням термінів оплати визначених договором, на суми заборгованості згідно рахунків на оплату, з урахуванням проведених часткових оплат, суд дійшов висновку, що остання нарахована правомірно, з огляду на що підлягає задоволенню.
Перевіривши розрахунок заявленого до стягнення 56725,80грн штрафу (5% від суми боргу 1134515,95грн), суд вважає його обгрунтовано заявленим, арифметично вірним, з огляду на що підлягає задоволенню.
Дослідивши усі матеріали справи, надавши їм правову оцінку в сукупності, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Частинами 1-2 ст. 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом частин 1-3 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Позивачем заявлено витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00грн.
Статтею 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване нормами статті 131-2 Конституції України, статті 16 ГПК України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України). Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2025 у справі №910/10602/23.
Статтею 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Позивач у позові повідомив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить 35000,00грн.
В підтвердження заявлених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 35000,00грн представником позивача надано до суду: договір про надання правової допомоги від 05.03.2026; додаток №1 до договору від 05.03.2026; акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.03.2026; платіжна інструкція №936 від 27.03.2026 на суму 35000,00грн; ордер серія АІ №2161928 від 25.03.2026; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.10.2019.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Як стверджується з матеріалів справи, 05.03.2026 між адвокатом Кривенькою О.Л. (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" (замовник) укладено договір про надання правової допомоги.
Згідно з п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується надати замовнику, а останній зобов`язується оплатити виконавцю юридичні послуги, пов`язані із наданням будь-якої правової допомоги за погодженням сторін.
Відповідно до п. 3.1 договору, розмір винагороди (гонорару) виконавцю за надання правової допомоги та порядок розрахунків, згідно цього договору, визначається за погодженням сторін у окремій угоді/додатку, що є його невід`ємною частиною.
Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до його повного виконання (п. 6.1 договору).
Додаток №1 до договору від 05.03.2026 містить перелік наданих послуг (виконаних робіт), а також порядок оплати гонорару у розмірі 35000,00грн (п.п. 1,2 додатку).
Договір та додаток до договору від 05.03.2026 підписані сторонами та скріплені відтиском печатки товариства.
Згідно наявного в матеріалах справи акту приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 27.03.2026 адвокатом надано наступні послуги:
- консультації щодо можливості та доцільності вирішення спору у судовому порядку (в т.ч. аналіз первинної документації, визначення правової позиції, судової практики) у сумі 10000,00грн;
- складання позовної заяви (про стягнення заборгованості, штрафних санкцій) та підготовка додатків до неї (розрахунок позовних вимог, формування переліку доказів) у сумі 15000,00грн;
- підготовка до подання позову до суду: роздруківка, добірка. сканування та засвідчення копій документів (власноруч), формування матеріалів позовної заяви, відправка поштових відправлень (цінні листи з описами вкладення) на адресу відповідача та суду у сумі 4000,00грн;
- представництво інтересів позивача у суді (участь в одному судовому засіданні) у сумі 6000,00грн.
Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з положеннями статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Надання Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" адвокатських послуг у Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи №924/359/26 адвокатом Кривенькою О.Л. підтверджується договором про надання правової допомоги від 05.03.2026; додатком №1 до договору від 05.03.2026; актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.03.2026; платіжною інструкцією №936 від 27.03.2026 на суму 35000,00грн; ордером серія АІ №2161928 від 25.03.2026; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 08.10.2019.
Як стверджується матеріалами справи, представником позивача адвокатом Кривенькою О.Л. підписано та подано до суду позовну заяву від 03.04.2026; заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції від 23.04.2026; заяву про забезпечення позову від 01.05.2026; уточнення до заяви про забезпечення позову від 04.05.2026; заяву про закриття провадження у справі від 30.06.2026; заяву про проведення засідання за відсутності учасника справи від 01.07.2026, а також адвокатом завірено власноруч долучені до позовної заяви копії документів.
Крім цього, представник позивача адвокат Кривенька О.Л. приймала участь в підготовчих засіданнях 04.05.2026 та 18.05.2026, а також в судових засіданнях 03.06.2026, 10.06.2026 та 29.06.2026 в Господарському суді Хмельницької області при розгляді справи (в режимі відеоконференції).
Таким чином, позивачем згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, доведено надання йому послуг правничої допомоги під час розгляду справи №924/359/26 у Господарському суді Хмельницької області.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19.
Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 Господарського процесуального кодексу України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
За змістом частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Представник позивача адвокат Кривенька О.Л. у позовній заяві та заяві про стягнення витрат на правничу допомогу просила суд стягнути з відповідача судові витрати понесені у зв`язку із розглядом справи у суді у сумі 35000,00грн.
Відповідно до статті 11 Господарського процесуального кодексу України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Отже, з урахуванням викладеного, виходячи зі змісту норм статей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права. Правові позиції Верховного Суду щодо співмірності судових витрат із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності викладені у постановах №909/371/18 від 25.06.2019, №916/2102/17від 20.05.2019.
Судом також враховується, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п.135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2024 у справі № 922/1964/21, п.5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18).
Вирішуючи питання про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.
Вирішення питання щодо розподілу витрат на оплату послуг адвоката є дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням усіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження та оцінки доказів за правилами статей 86, 210 ГПК України.
Господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Аналогічні правові висновки викладено в постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Дослідивши та проаналізувавши зазначений адвокатом акт приймання-передачі наданої правової допомоги №1 від 27.03.2026, зважаючи на предмет, підставу позовних вимог, доказову базу наявну в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що дана справа відноситься до категорії справ із незначною складністю, судова практика щодо яких є сформованою та однозначною.
Враховуючи критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме їх дійсність, необхідність, обґрунтованість, розумність їх розміру, співмірність та пропорційність, керуючись принципом верховенства права, суд дійшов висновку, що заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 35000,00грн є неспівмірними, не відповідають критерію реальності таких витрат, дійсності та розумності їхнього розміру та не повинні становити надмірний тягар для іншої сторони, виходячи з обставин даної справи.
З урахуванням чого, на думку суду, справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" с. Крюківщина Бучанського району Київської області до 20000,00грн.
Щодо розподілу витрат по оплаті судового збору, суд зазначає таке.
Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").
За таких обставин, у зв`язку із поданою позивачем заявою від 30.06.2026 про закриття провадження у справі в частині 50000,00грн основного боргу, закриття провадження у справі в цій частині у зв`язку із відсутністю предмета спору, поданою заявою про повернення судового збору, суд вважає за необхідне повернути позивачу з Державного бюджету України сплачений судовий збір у сумі 750,00грн.
У зв`язку із задоволенням позову на загальну суму 1204091,78грн, відшкодування витрат по оплаті судового збору у сумі 18061,38грн (1,5% від суми позову 1204091,78грн) покладається на відповідача відповідно до ст. 129 ГПК України. 
Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:

Закрити провадження у справі №924/359/26 в частині стягнення 50000,00грн основного боргу у зв`язку із відсутністю предмета спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" с. Крюківщина Бучанського району Київської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" с. Ганнопіль Шепетівського району Хмельницької області про стягнення 1084515,95грн основного боргу, 44988,59грн пені, 56725,80грн штрафу, 17861,44грн 12% річних задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Дніпро" (30030, с. Ганнопіль, вул. Миру, будинок 41А, Шепетівського району, Хмельницької області, код ЄДРПОУ 30929334) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" (08136, с. Крюківщина, вул. Жулянська, будинок 1Д, приміщення 331, Бучанського району Київської області, код ЄДРПОУ 43902552) 1084515,95грн (один мільйон вісімдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять гривень 95 копійок) основного боргу, 44988,59грн (сорок чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят вісім гривень 59 копійок) пені, 56725,80грн (п`ятдесят шість тисяч сімсот двадцять п`ять гривень 80 копійок) штрафу, 17861,44грн (сімнадцять тисяч вісімсот шістдесят одна гривня 44 копійки) 12% річних, 18061,38грн (вісімнадцять тисяч шістдесят одна гривня 38 копійок) витрат по оплаті судового збору, 20000,00грн (двадцять тисяч гривень 00 копійок) витрат на професійну правничу допомогу. 
Видати наказ.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ДЛС ПАРТС" (08136, с. Крюківщина, вул. Жулянська, будинок 1Д, приміщення 331, Бучанського району Київської області, код ЄДРПОУ 43902552) з Державного бюджету України 750,00грн (сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок) судового збору, сплаченого відповідно до платіжної інструкції №939 від 27.03.2026 на суму 18811,38грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 ГПК України)
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст. 256 ГПК України).
Апеляційна скарга подається до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 10.07.2026.

Суддя В.О. Кочергіна 

Виготовлено 3 примірники:
1-до справи (в паперовому екз.),
2-позивачу (до електронного кабінету),
3-відповідачу (до електронного кабінету).