Справа № 681/326/26
Провадження 2/681/523/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року           м. Полонне 

Полонський районний суд Хмельницької області в складі:
головуючого судді Іллюка С.В.,
за участю секретаря судових засідань Козюк Т.Р.,
позивачки ОСОБА_1 та її представника – адвокатки Садовнікової А.О.,
відповідача ОСОБА_2 та його представника – адвокатки Возної Ж.А.,

розглянувши у судовому засіданні у залі суду в м. Полонне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання розірвання шлюбу фіктивним,
в с т а н о в и в:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У березні 2026 року позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокатка Садовнікова А.О., звернулась в суд із цим позовом, в якому просила визнати фіктивним розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_3 , яке було зареєстроване 25.03.2025
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 22.11.2023 між позивачкою та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб. Позивачка разом зі своєю донькою та ОСОБА_3 тривалий час проживали в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . На початку 2025 року власник цієї квартири повідомив, що має намір її продавати, і запропонував позивачці купити або звільнити це житло. Позивачка, порадившись із чоловіком, вирішила придбати вказане житло. 
Однак для нотаріального оформлення договору купівлі-продажу необхідна була присутність ОСОБА_3 , який був військовослужбовцем Збройних Сил України та безпосередньо брав участь у бойових діях. Відпустку останньому надавали не раніше травня 2025 року, тому подружжя вирішило тимчасово розірвати шлюб для того, щоб позивачка могла самостійно оформити договір купівлі-продажу квартири, а потім знову укласти шлюб. 
Саме тому 05.02.2025 позивачка звернулась до Попільнянського районного суду Житомирської області із позовною заявою про розірвання шлюбу. Ухвалою цього суду від 12.02.2025 цивільну справу передано за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області за місцем проживання відповідача. 22.02.2025 ОСОБА_3 на один день відпустили додому з військової служби, і вони разом із позивачкою цього ж дня подали заяву про розірвання шлюбу як подружжя, яке не має дітей, до Попільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 25.03.2025 шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 розірвано. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання бойового завдання, ОСОБА_3 загинув. 
Позивачка зазначала, що попри юридичне розірвання шлюбу, вона та ОСОБА_3 не мали на меті фактично припиняти шлюбні відносини, а зробили це тільки для того, щоб була штучно створена підстава для самостійного оформлення договору купівлі-продажу квартири позивачкою. Зазначає, що після фіктивного розірвання шлюбу у відносинах між позивачкою та ОСОБА_3 нічого не змінилось, вони надалі продовжували проживати як чоловік і дружина, продовжували вести спільне господарство, дбали про добробут сім`ї, підтримували відносини як чоловік та дружина, піклувалися один про одного навіть на відстані, оскільки чоловік постійно перебував у зоні бойових дій. Після оформлення позивачкою у власність квартири вони спільно почали робити ремонт житла. Після його смерті відкрилася спадщина, яку позивачка не може успадкувати, оскільки не перебувала з ОСОБА_3 в офіційному шлюбі, а спадкоємцем є неповнорідний брат останнього – ОСОБА_2 . 
З урахуванням зазначеного, позивачка вимушена звернутись до суду з позовом про визнання розірвання шлюбу фіктивним, оскільки фактично припиняти шлюбні відносини ані позивачка, ані ОСОБА_3 не мали наміру.
04.05.2026 відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє його представник - адвокатка Возна Ж.А., подав до суду відзив, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю. За твердженням відповідача, при прийнятті заяви від позивачки ОСОБА_1 та його покійного брата ОСОБА_3 про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей, порушень допущено не було. Заяву обоє подавали особисто і її подачу підтвердили особистими підписами. Також ОСОБА_3 попередньо подав додаткову заяву про неможливість бути присутнім при реєстрації розірвання шлюбу та проведення такої процедури без нього. На визначену дату позивачка ОСОБА_1 з`явилась на реєстрацію розірвання шлюбу, про що складено відповідний актовий запис та видано свідоцтво про розірвання шлюбу, а тому доводи позивачки про те, що ціллю розірвання шлюбу було отримання можливості оформлення договору купівлі-продажу квартири, є спростованими та є такими, що не тягнуть за собою фіктивність його розірвання, оскільки 22.02.2025 позивачка та ОСОБА_3 , який приїхав у відпустку саме для того, щоб подати заяву про розірвання шлюбу, мали можливість оформити договір купівлі-продажу квартири, натомість подали заяву про розірвання шлюбу. Зазначає, що ОСОБА_3 усвідомлено мав мету розірвати шлюб із позивачкою ОСОБА_1 .
Додатково у відзиві вказав, що, з інформації, яка відома відповідачу, позивачка ОСОБА_1 не мала на меті збереження сім`ї, однак шукала шляхи для збагачення. Покійний ОСОБА_3 усвідомлено йшов на шлях розірвання шлюбу з позивачкою. Бувши востаннє у відпустці у квітні 2025 року в селищі Понінка, Шепетівського району Хмельницької області ОСОБА_3 говорив відповідачу, що відносини між ним та позивачкою припинилися остаточно та він їй навіть не повідомив про те, що приїхав додому. Крім того, вказує, що покійний брат давно розповідав, що відносини з дружиною псуються, сенсу проживати разом він далі не бачить, позивачка категорично заперечувала щодо народження спільної дитини. Також покійний ОСОБА_3 , розуміючи, що розірвання шлюбу неминуче, просив позивачку оформити квартиру на малолітню доньку позивачки від першого шлюбу, оскільки кошти на придбання квартири були на рахунку позивачки. Також зазначає, що покійний брат ОСОБА_3 всі свої відпустки у 2023–2025 роках приїздив у селище Понінка та проживав у будинку разом із братом ОСОБА_2 , хоча постійно був зареєстрований у квартирі батьків у АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 допомагав відповідачу по господарству, вони разом відвідували родинні свята у родичів, і завжди при цьому ОСОБА_3 був без своєї дружини, яка, окрім всього, йому не телефонувала, не цікавилась, де він та чим він займається. Таким чином, ОСОБА_3 приїхав у відпустку саме для того, щоб розірвати шлюб, сторони особисто підписали відповідну заяву, тобто особисто виявили свою волю та бажання для вчинення відповідних дій для подачі заяви про розірвання шлюбу. Подальших дій для оскарження чи визнання підписаної заяви такою, що не відповідає волі, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не вчиняли та відповідних заяв до державних органів не направляли.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокатка Садовнікова А.О. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник – адвокатка Возна Ж.А. з позовом не погоджувались, просили відмовити у його задоволенні.
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, до суду не прибув, однак 04.05.2026 представник - Магась О.П. подала заяву про розгляд справи без участі представника відділу, де просить у задоволенні позову відмовити та вказує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійсно мали намір розірвати шлюб. Вказують, що позивачка стверджує, що розірвання шлюбу було необхідне для оформлення договору купівлі-продажу квартири. При цьому ст. 237 ЦК України визначено, що вчинення правочинів можливе представником від імені іншої особи на підставі закону або договору. Постановою Кабінету Міністрів України № 164 від 28.02.2022 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» передбачено, що довіреності військовослужбовців Збройних Сил України можуть посвідчуватися командиром (начальником) цих формувань (органів) або іншою уповноваженою таким командиром (начальником) особою. Однак ОСОБА_3 звернувся до відділу саме із заявою про розірвання шлюбу. На відсутність шлюбних відносин після розірвання шлюбу вказує і те, що позивачка не була заявником при реєстрації смерті й не має свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , не знала на момент звернення до суду прізвища, імені, по батькові відповідача, який є братом покійного чоловіка. З урахуванням викладеного, проти задоволення позовних вимог заперечують.
2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 13.04.2026 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження (а.с. 47).
Ухвалою суду від 04.05.2026 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с. 88-89). Цією ухвалою в Попільнянському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України витребувано докази.
3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Так, 22.11.2023 Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) між позивачкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 179, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 70). 
Ще до реєстрації вказаного вище шлюбу ОСОБА_3 був мобілізований до Збройних Сил України та безпосередньо брав участь у бойових діях.
22.02.2025 позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 подали до Попільнянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву про розірвання шлюбу подружжя, яке не має дітей (а.с. 106). Судом проаналізовано належним чином засвідчену копію заяви, надану органами ВДРАЦС на вимогу суду, та встановлено, що відповідну заяву прийнято 22.02.2025 та зареєстровано в журналі за № 14/29.4-42 і зареєстровано в реєстрі № 00022726358. Заяву обидві сторони, що розривають шлюб, які іменовані як ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подавали особисто та її подачу підтвердили особистими підписами. Також у заяві зазначені відомості, що державна реєстрація розірвання шлюбу призначена на 25.03.2025, та міститься інформація, що розірвання шлюбу зареєстровано 25.03.2025, актовий запис № 16. 
Крім того, до цієї заяви органами ВДРАЦС на вимогу суду долучено належним чином завірену копію заяви ОСОБА_3 , у якій останній просить провести реєстрацію розірвання шлюбу без його присутності та вислати свідоцтво про розірвання шлюбу до Полонського ВДРАЦС у Шепетівському районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 107). Суд, проаналізувавши вказану заяву, звертає увагу, що така заява написана власноручно, підписана особистим підписом та датована 22.02.2025. 
Таким чином, ОСОБА_3 з власної волі попередньо подав додаткову заяву про неможливість бути присутнім при реєстрації розірвання шлюбу та проведення такої процедури без нього. 
Відповідно до даних, що містяться у свідоцтві про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвали 25.03.2025, про що Попільнянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 16 (а.с. 71). 
Позивачкою та відповідачем визнається той факт, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України він не потребує додаткового доказування, що подружжя, а саме позивачка ОСОБА_1 , раніше, 05.02.2025, подавала заяву про розірвання шлюбу до Попільнянського районного суду Житомирської області, яку було направлено за підсудністю до Полонського районного суду Хмельницької області (а.с. 26). Надалі, через те, що позивачка ОСОБА_1 07.04.2025 подала заяву про повернення поданої нею позовної заяви, оскільки шлюб розірвано в органах реєстрації актів цивільного стану, ухвалою Полонського районного суду Хмельницької області від 17.04.2025 у справі № 288/208/25 позовну заяву повернуто позивачці. 
Позивачка ОСОБА_1 31.03.2025 придбала у власність квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджено договором купівлі-продажу квартири від 31.03.2025, зареєстрованим в реєстрі за № 95 (а.с. 13-14). Договір посвідчив приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Заріцькою Є.О. 
У жовтні 2025 року відповідач ОСОБА_2 отримав сповіщення сім`ї № 199 ІНФОРМАЦІЯ_4 від 07.10.2025 за вихідним № 2/5494, яким повідомлено, що його брат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , водій 1 мінометного взводу мінометної батареї НОМЕР_3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_4 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 в районі н.п. Торське Краматорського району Донецької області (а.с. 72).
Згідно з даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Торське Краматорського району Донецької області, про що Полонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 13.10.2025 зроблено відповідний актовий запис № 429 (а.с. 97).
Відповідач ОСОБА_2 займався похованням брата ОСОБА_3 , яке відбулось 11.10.2025 на кладовищі у селищі Понінка власним коштом, що підтверджено довідкою № 661 від 13.10.2025, виданою Понінківською селищною радою Шепетівського району Хмельницької області (а.с. 75).
Крім того, довідкою № 666 від 15.10.2025 (а.с. 74) та довідкою № 664 від 13.10.2025, виданими Понінківською селищною радою (а.с. 73), підтверджено, що ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак дійсно фактично проживав без реєстрації місця проживання та вів спільне господарство з рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_4 .
Знайшов своє підтвердження факт родинних стосунків між відповідачем ОСОБА_2 та покійним ОСОБА_3 , що доведено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , відповідно до якого батьками відповідача у справі - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_6 , а матір`ю - ОСОБА_7 (а.с. 66), копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , відповідно до якого батьками покійного ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_8 , а матір`ю – ОСОБА_9 (а.с. 67), а також витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00054149266, відповідно до якого 29.01.1976 ОСОБА_9 , матір відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 (а.с. 68-69).
Згідно з витягами з наказів командирів військових частин НОМЕР_4 та НОМЕР_8 (по стройовій частині), ОСОБА_3 за увесь час проходження служби вибував у щорічні основні відпустки виключно до селища Понінка Шепетівського району Хмельницької області. Зокрема, зафіксовано його вибуття у такі періоди: з 05.03.2023 по 16.03.2023 (наказ № 61 від 02.03.2023, а.с. 150); з 13.11.2023 по 24.11.2023 (наказ № 314 від 07.11.2023, а.с. 149); з 24.06.2024 по 10.07.2024 (наказ № 55 від 23.06.2024, а.с. 148); з 14.11.2024 по 30.11.2024 (наказ № 198 від 13.11.2024, а.с. 147), а також з 25.04.2025 по 11.05.2025 (наказ № 114 від 24.04.2025, а.с. 146) - у період вже після державної реєстрації розірвання шлюбу.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , згідно з відпускним квитком № 45 від 22.04.2025 перебував у відпустці з 01.05.2025 по 17.05.2025 у селищі Понінка Хмельницької області.
Свідок ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка є співробітницею позивачки, бувши допитаною в судовому засіданні 27.05.2026, дала суду показання, що з покійним ОСОБА_3 вона була знайома заочно, але знає, що позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_3 постійно були на відеозв`язку, а також, що останній любив доньку позивачки та постійно називав її «моя ОСОБА_11 ».
Свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з якою у позивачки дружні відносини та вони є кумами, допитана в судовому засіданні 27.05.2026, дала суду показання, що позивачка ОСОБА_1 та покійний ОСОБА_3 були сім`єю, але вони вирішили розлучитись тимчасово, бо це було пов`язано із купівлею квартири. Після розірвання шлюбу вона не помітила зміни в їх стосунках, які зберігались до останнього дня. На свята та спільні зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приходили до них у гості. Також дала суду показання, що коли ОСОБА_3 був не на позиції, то постійно телефонував до позивачки.
Свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка є двоюрідною сестрою відповідача та загиблого ОСОБА_3 , допитана 27.05.2026 у судовому засіданні як свідок, показала суду, що позивачку ОСОБА_1 бачила лише на похороні. З 28.04.2025 по 04.05.2025 ОСОБА_3 приїжджав у відпустку в селище Понінка та був без дружини. Про смерть ОСОБА_3 сповістили брата ОСОБА_2 , який на той момент теж був військовослужбовцем. Також повідомила, що вона не знала, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюб був розірваний, а лише бачила, що останній приїздив сам.
Свідок ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , друг відповідача, допитаний 27.05.2026 у судовому засіданні, дав показання суду, що позивачку ОСОБА_1 бачив лише два рази та знає, що ОСОБА_3 був з нею одружений. При цьому дав показання, що покійний ОСОБА_3 після одруження дві свої відпустки провів у селищі Понінка один, без дружини. Показав суду, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 познайомились у червні 2023 року. Потім вони робили маленьке весілля, на якому свідок був присутній. Після весілля позивачка була три дні в селищі Понінка. Разом з тим дав показання, що стосунки сторін не відповідали моделі класичної сім`ї, його здивувало ще тоді, що після одруження позивачка разом зі своєю дочкою поїхали відпочивати, а ОСОБА_3 залишився вдома. Висловив думку, що, з його погляду, це був фіктивний шлюб, а не фіктивне розірвання шлюбу. Також дав суду показання, що, наскільки йому відомо, ОСОБА_3 купив квартиру і записав її на доньку позивачки. На запитання адвоката відповів, що про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 шлюб розірвано, йому стало відомо вже після смерті останнього. Також доповнив, що останню відпустку ОСОБА_3 був у селищі Понінка, і останній вечір своєї відпустки він провів саме з ним. Дружина свідка запитала у ОСОБА_3 щось про його дружину - ОСОБА_1 , але останній не захотів відповідати. ОСОБА_3 взагалі був доволі замкнутий. Також свідок дав показання, що саме брату ОСОБА_3 - відповідачу ОСОБА_2 прийшло сповіщення про смерть.
4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками, та норми права, які застосував суд.
Дослідивши матеріали справи всебічно і повно, з`ясувавши всі її фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи й вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша, п`ята, шоста, сьома ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 108 СК України, за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень ст. 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини.
На підставі рішення суду актовий запис про розірвання шлюбу та свідоцтво про розірвання шлюбу анулюються органом державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно зі ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Те саме стосується і розірвання шлюбу.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.05.2020 в справі № 461/6692/16-ц (провадження № 61-46020св18) зроблено висновок, що «…розірвання шлюбу може бути визнане фіктивним за таких умов: розірвання шлюбу повинно бути здійснене відповідно до положень ст. 106 СК України, тобто органом державної реєстрації актів цивільного стану; жінка та чоловік після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім`єю; на момент розірвання шлюбу вони не мали на меті припинення шлюбних відносин. При цьому для визнання розірвання шлюбу фіктивним є необхідною наявність не лише факту спільного проживання, а і фактів, які підтверджують існування в обох з подружжя внутрішньої волі до підтримання подальших шлюбних відносин та її виявлення у вигляді активних дій. Такими активними діями є: 1) дії, спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин (наприклад, репродуктивної функції); 2) подальше активне ведення спільного господарства, подальша спільна праця, спрямована на забезпечення фінансової стабільності союзу чоловіка та жінки та збільшення їх спільного капіталу. Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, правильно застосувавши наведені вище положення СК України, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не довела наявності умов, за яких розірвання шлюбу можливо визнати фіктивним, зокрема, позивач не довела, що дії колишнього подружжя після розірвання шлюбу були спрямовані на реалізацію функцій сім`ї та мети шлюбних відносин та не надала доказів, що колишнє подружжя не мало наміру припиняти шлюбні відносини. При цьому суд правильно врахував, що за життя жоден із колишнього подружжя не порушував питання про фіктивність розірвання шлюбу».
Аналогічні за своїм змістом правові висновки щодо критеріїв визнання розірвання шлюбу фіктивним та необхідності доведення спільного умислу обох сторін викладені у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі № 644/6976/16-ц, від 29.07.2021 у справі № 640/14618/18, від 30.05.2023 у справі № 711/3329/21, від 09.12.2019 у справі № 308/939/16-ц та від 09.02.2026 у справі № 696/1365/23 (провадження № 61-12429св24). 
Таким чином, суд вважає, що у цій справі для визнання розірвання шлюбу фіктивним позивачка повинна була довести сукупність таких обставин: 1) наявність в обох із подружжя (як у неї, так і у покійного ОСОБА_3 ) спільної внутрішньої волі на те, що правочин з розірвання шлюбу є номінальним і не спрямований на реальне припинення їхніх прав та обов`язків; 2) продовження фактичного проживання однією сім`єю після 25.03.2025 та вчинення обома сторонами активних дій щодо реалізації функцій сім`ї. 
Надаючи оцінку зібраним у справі доказам та доводам сторін, суд доходить безумовного висновку, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено жодної з обов`язкових умов, необхідних для визнання розірвання шлюбу фіктивним, а її доводи спростовуються об`єктивними матеріалами справи з огляду на наступне. 
Позивачка обґрунтовує позов тим, що шлюб розірвано тимчасово та штучно, аби вона могла самостійно укласти договір купівлі-продажу квартири без згоди чоловіка-військовослужбовця, який перебував у зоні бойових дій та не міг прибути до нотаріуса чи видати довіреність. 
Суд відхиляє ці доводи як юридично неспроможні та такі, що суперечать встановленим обставинам.
По-перше, згідно з п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (а також відповідно до ст. 245 ЦК України та ст. 40 Закону України «Про нотаріат»), довіреності військовослужбовців Збройних Сил України на право розпорядження майном або вчинення інших правочинів у період воєнного стану можуть посвідчуватися командиром (начальником) цих формувань (органів) або іншою уповноваженою таким командиром особою, і такі довіреності прирівнюються до нотаріально посвідчених. Таким чином, ОСОБА_3 не був позбавлений реальної та доступної правової можливості посвідчити у свого командира довіреність або заяву про згоду на купівлю квартири на ім`я дружини, якби справжньою метою подружжя було лише оформлення нерухомості в інтересах сім`ї. Натомість сторони обрали складну, тривалу процедуру юридичного припинення шлюбу. 
По-друге, матеріали справи беззаперечно свідчать, що волевиявлення ОСОБА_3 на розірвання шлюбу було усвідомленим, вільним та категоричним. 22.02.2025 ОСОБА_3 особисто прибув з військової частини до Попільнянського відділу ДРАЦС та власноручно підписав спільну заяву про розірвання шлюбу. Крім того, усвідомлюючи, що процедура розірвання шлюбу триває один місяць, ОСОБА_3 того ж дня, 22.02.2025, подав до органу ДРАЦС окрему, написану та підписану ним власноручно заяву № 68/29.4-42, в якій прямо просив провести державну реєстрацію розірвання шлюбу 25.03.2025 без його присутності та надіслати свідоцтво про розірвання шлюбу за місцем його постійної реєстрації до Полонського відділу ДРАЦС у Хмельницькій області. 
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 106 СК України подружжю після подання заяви було надано місячний строк для примирення та роздумів (з 22.02.2025 по 25.03.2025). Протягом цього тривалого часу ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_1 подану заяву не відкликали, своєї думки не змінили, що додатково підтверджує стійкість та дійсність їхнього спільного наміру на остаточне припинення шлюбних правовідносин. 
Суд дає критичну оцінку діям позивачки ОСОБА_1 при укладенні договору купівлі-продажу квартири у смт Попільня від 31.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Заріцькою Є.О. 
У пункті 5 зазначеного нотаріального договору міститься категоричне та безумовне твердження, особисто підписане позивачкою ОСОБА_1 , про те, що цей договір укладався нею без витребування згоди іншого з подружжя, оскільки на момент придбання квартири вона «в зареєстрованому шлюбі не перебуває та ні з ким в цей час однією сім`єю без укладення шлюбу не проживає», на підтвердження чого позивачка подала нотаріусу окрему офіційну заяву, зміст якої було доведено до відома продавця. 
Відповідно до загальновизнаного у цивільному судочинстві принципу добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та заборони суперечливої поведінки (доктрина естопелю / venire contra factum proprium), ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці або попереднім офіційним заявам, якщо інша сторона чи треті особи покладалися на таку поведінку.
Суд констатує, що 31.03.2025 позивачка ОСОБА_1 у юридично значимому документі (нотаріальному договорі) свідомо, з метою набуття майна у свою особисту приватну власність, заклала юридичний факт відсутності у неї будь-яких шлюбних чи фактичних сімейних відносин із ОСОБА_3 , використавши свідоцтво про розірвання шлюбу як легітимну підставу для одноособового правоволодіння. Тому, подальше звернення позивачки до суду (після загибелі ОСОБА_3 та відкриття спадщини) із твердженнями про те, що розірвання шлюбу було фіктивним, а сімейні відносини насправді ніколи не припинялися, є неприпустимою суперечливою поведінкою. Позивачка намагається штучно змінювати правову природу своїх стосунків із померлим залежно від того, що є для неї матеріально вигіднішим: для купівлі квартири - стверджувати про відсутність сім`ї, а для отримання спадщини та державних виплат - стверджувати про існування шлюбу. 
Надаючи оцінку долученим позивачкою випискам АТ КБ «ПриватБанк» про переказ грошових коштів від ОСОБА_3 на картку ОСОБА_1 у період з квітня по вересень 2025 року, а також товарним чекам і накладним на придбання будівельних матеріалів та віконних конструкцій, суд вказує на наступне. 
Самий лише факт надання військовослужбовцем фінансової допомоги колишній дружині або переказ коштів на ремонт житла, де проживає її малолітня дитина від першого шлюбу, у розумінні ст. 3 та ст. 108 СК України не є доказом збереження шлюбних відносин та спільного проживання однією сім`єю.
В умовах повномасштабної війни та проходження військової служби в зоні бойових дій фінансова підтримка колишніх членів сім`ї, допомога у покращенні побуту чи перекази коштів з фронту є поширеною практикою серед військовослужбовців і часто продиктовані почуттям людської вдячності, морального обов`язку, дружніми взаєминами або турботою про дитину, з якою склався психологічний зв`язок. Проте такі матеріальні витрати жодним чином не свідчать про наявність в ОСОБА_3 внутрішньої волі та юридичного наміру перебувати з позивачкою саме в шлюбному союзі. Тим більше, що сама придбана та відремонтована квартира була оформлена позивачкою виключно на себе як на особисту приватну власність. 
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Доводи позивачки про те, що після 25.03.2025 вони з ОСОБА_3 продовжували спільно проживати як чоловік і дружина під час його відпусток, повністю спростовуються дослідженими судом письмовими доказами відповідача. 
Так, згідно з офіційними витягами з наказів командирів військових частин НОМЕР_8 та НОМЕР_4 , ОСОБА_3 у період військової служби вибував у щорічні основні відпустки, зокрема на 15 діб у період з 25.04.2025 по 11.05.2025 (витяг з наказу № 114 від 24.04.2025) та у червні 2025 року (витяг з наказу № 55 від 23.06.2025).
Вказані накази військового командування у сукупності з довідками Понінківської селищної ради Шепетівського району Хмельницької області від 13.10.2025 № 664 та від 15.10.2025 № 666, а також послідовними показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , беззаперечно підтверджують, що свої відпустки після розірвання шлюбу ОСОБА_3 проводив окремо від позивачки ОСОБА_1 . Він приїжджав до Хмельницької області за місцем своєї реєстрації та фактично проживав у селищі Понінка разом із рідним братом - відповідачем ОСОБА_2 , з яким вів спільне господарство та був пов`язаний спільним побутом.
Суд звертає увагу на повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_10 від 04.06.2026 за вихідним № 2/1761, згідно з яким солдат ОСОБА_3 станом на день своєї трагічної загибелі (04.10.2025) особистого розпорядження на випадок загибелі (смерті) не залишав. Якби після березня 2025 року між ОСОБА_3 та позивачкою дійсно зберігалися фактичні шлюбні відносини, і військовослужбовець продовжував вважати її своєю дружиною та єдиною найближчою людиною, він мав усі можливості скласти відповідне особисте розпорядження щодо виплати їй одноразової грошової допомоги. Відсутність такого розпорядження на користь ОСОБА_1 є ще одним об`єктивним свідченням того, що покійний усвідомлював статус розлученого і не мав наміру наділяти позивачку правами члена своєї сім`ї.
Натомість саме брат померлого - відповідач ОСОБА_2 , отримав офіційне сповіщення сім`ї № 199 про загибель воїна та власним коштом організував і здійснив поховання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_11 на кладовищі в селищі Понінка, що підтверджується довідкою Понінківської селищної ради № 661 від 13.10.2025.
Також суд бере до уваги офіційні витяги з наказів командирів військових частин. Згідно з цими даними, ОСОБА_3 за увесь час проходження служби вибував у щорічні основні відпустки виключно до селища Понінка Шепетівського району Хмельницької області - за місцем своєї постійної реєстрації та проживання рідного брата (відповідача у справі). Зокрема, у період після державної реєстрації розірвання шлюбу покійний проводив свою відпустку в смт Понінка, де у цей же самий час перебував у відпустці і його брат ОСОБА_2 ..
Суд критично оцінює показання допитаних за клопотанням позивачки свідків ОСОБА_10 (співробітниці позивачки) та ОСОБА_12 (куми та подруги позивачки). Вказані свідки дали загальні показання про те, що позивачка спілкувалася з померлим по відеозв`язку, і що вони іноді бачили їх разом.
Однак, судом встановлено, що цим свідкам взагалі не були відомі дійсні обставини, причини та внутрішні мотиви звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до органу ДРАЦС із заявою про розірвання шлюбу. На додаток, свідки не знали, що ще в лютому 2025 року позивачка вже зверталася з позовом про розірвання шлюбу до суду, і не змогли пояснити, чому після офіційного розлучення сторони не зареєстрували шлюб повторно (у тому числі дистанційно, через командування), якщо перешкода у вигляді купівлі квартири відпала ще 31.03.2025. 
Враховуючи дружні та службові зв`язки цих свідків із позивачкою, а також те, що показання свідків не можуть спростовувати категоричні письмові докази (нотаріальний договір, особисті заяви померлого в ДРАЦС, накази військових частин про відпустки в смт Понінка), суд не бере ці показання до уваги як доказ фіктивності розірвання шлюбу. 
Підсумовуючи викладене, суд констатує: за життя ОСОБА_3 ніколи не ставив під сумнів дійсність розірвання шлюбу, не заявляв про його фіктивність та вчинив усі юридично значущі дії для припинення шлюбного зв`язку з ОСОБА_1 . Питання про нібито «фіктивність» розірвання шлюбу порушено виключно позивачкою і тільки після загибелі ОСОБА_3 та відкриття спадщини. 
Позивачка ОСОБА_1 не довела перед судом існування в обох колишніх подружжя спільного умислу на імітацію розірвання шлюбу, не довела факту постійного проживання однією сім`єю після 25.03.2025 та наявності у ОСОБА_3 внутрішньої волі на збереження шлюбних відносин. 
Таким чином, заявлені позовні вимоги є недоведеними, безпідставними, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачкою.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 3, 106, 108 СК України, ст. 234 ЦК України, суд
у х в а л и в:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання розірвання шлюбу фіктивним, - відмовити повністю.
Судові витрати залишити за позивачкою.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_5 . 
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_10 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Попільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, код ЄДРПОУ 22061746, юридична адреса: селище Попільня, вул. Б. Хмельницького, 7, Житомирського району Житомирської області, поштовий індекс 13501. 
Повний текст рішення складено 23.07.2026.
Суддя Сергій ІЛЛЮК