Справа № 932/7079/25 
Провадження № 2-а/932/152/25 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року м. Дніпро
Шевченківський районний суд міста Дніпра:
у складі головуючого -судді Потоцької С.С.,
за участю секретаря судового засідання Карапиш А.М,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Річко О.О.,
представника відповідача-Булаха Є.Ю.,
перекладача-Лаптєєва О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом громадянина рф  ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Річко О.О. в інтересах позивача громадян ина рф  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення визнати протиправним та скасувати рішення 10.06.2025 № 1201130100018611 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 . 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ГУ ДМС у Дніпропетровській області 10.06.2025 прийнято рішення його про примусове повернення до країни походження або третьої країни. Позивач вказує, що він є шукачем захисту в Україні, а також має побоювання стати жертвою переслідувань через політичну та громадянську позицію, а саме: за відкрите засудження військової агресії росії проти України у своїх соціальних мережах та опозиційну громадянську позицію до авторитарного путінського режиму в рф. Позивач звертався до ГУ ДМС в Дніпропетровській області з метою подати заяву про надання йому статусу біженця, однак його заяву не прийняли та не зареєстрували, його не документували довідкою про звернення за захистом в Україні та не надали письмову відповідь-відмову у прийомі його заяви. Позивач отримав виключно усну відмову. Також він звернувся зі письмовою заявою. 09.06.2025, Позивач повторно відвідав ГУ ДМС в Дніпропетровській області для подачі заяви про надання статусу біженця, однак його було затримано та складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачене частиною 2 статті 203 КУпАП, постанову про накладення адміністративного стягнення у розмірі 3 400, 00 грн. Того ж дня, посадові особи ГУ ДМС в Дніпропетровській області усно запросили Позивача прийти до їх офісу 10.06.2025 для подачі заяви про надання статусу біженця. 10.06.2025 Позивач прийшов, але співробітники Головного управління зробили вигляд що не розуміють про що йде мова та відмовилися його приймати і сказали приходити 11.06.2025.
11.06.2025 позивач знову пішов на прийом до Головного управління, однак його повторно затримали і він дізнався, що щодо нього ухвалено рішення № 1201130100018611 про примусове повернення від 10.06.2025. Відповідно до рішення про примусове повернення, рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 35 від 10.06.2025 на підставі пунктів 2-4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію», наданий громадянину рф ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну від 05.01.2018 відкликаний. Видана йому, на підставі дозволу на імміграцію в Україну посвідка на постійне проживання НОМЕР_1 від 01.02.2018 рішенням ГУ ДМС у Дніпропетровській області № 35 від 10.06.2025 відкликана на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321. 3 огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги статті 13 Закону України «Про імміграцію», стосовно нього прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.
Позивач вказує, що у рішенні про примусове повернення наявний лише запис про те, що він відмовився від підпису, однак щодо участі перекладача, а також двох свідків, залучення яких у разі відмови від підпису іноземця прямо передбачено чинним законодавством – вказано, що вони не залучалися. Позивач зазначив, що не відмовлявся від перекладача, але й об`єктивно потребував його участі у зв`язку з недостатнім володінням державною мовою. Незалучення свідків під час винесення оскаржуваного рішення є грубим порушенням Інструкції, а також суперечить загальним принципам адміністративного процесу та стандартам справедливості. Можливість скористатися правовою допомогою співробітниками Відповідача не було роз`яснено Позивачу. Вказані порушення, на думку позивача, свідчать про формальний та передчасний підхід ГУ ДМС у Дніпропетровській області. Всупереч статтям ст 268, 278, 279 КУпАП, в прийнятих протоколі, постанові та рішеннях про примусове повернення та примусове видворення не досліджено всі обставини справи, не вказані реальні причини прийняття таких рішень (а надано лише посилання на статті), не прописано обставини які пом`якшують чи обтяжують ситуацію заявника, не додані жодні документи з боку ОСОБА_1 , які доводять його звернення до Відповідача, а також відсутність умислу на правопорушення чи вини в його діях. Відсутні підтвердження негативної поведінки позивача, підтвердження, що він буде ухилятися від виконання якихось рішень, чи вчинення дій. Навпаки ОСОБА_1 самостійно за усними вказівками співробітників ГУ ДМС в Дніпропетровській області з`являвся за викликами. Також дружина позивач є громадянкою України, а тому, зобов`язавши позивача покинути Україну, відповідач розлучає сім`ю.
Оскільки відповідач відмовив позивачу у реєстрації та прийнятті його заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, 19.12.2024 позивач подав письмове звернення на ім`я начальника Управління з проханням зафіксувати факт його звернення з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та розглянути його заяву, задокументувати позивача довідкою про звернення за захистом в Україні. Листом від 07.01.2025 Управління повідомило позивача про розгляд його заяви-анкети в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Позивач оскаржив бездіяльність відповідача, наразі Дніпропетровським окружним адміністративним судом розглядається справа № 160/9564/25, де відповідачем виступає ГУ ДМС в Дніпропетровській області. Позивач отримав підтвердження новим обставинам в його справі, а саме винесення вироку по статті 280 КК рф, «публічні заклики до провадження екстремістської діяльності», позивач повторно (05.06.2025 ) відвідав відділ по роботі з біженцями з метою подати заяву про надання йому статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту, через обґрунтований страх повертатися в країну походження.
У той день йому також усно відмовили у прийнятті його заяви, та більше, не прийняли її копію через відділ документообігу. Позивач звернувся на електронну адресу ДМС. Наступного дня 06.06.2025 позивач ще раз відвідав відповідач, та зміг подати оригінал своєї заяви про надання йому статусу біженця через відділ документообігу. Проте з боку відповідача заява про надання йому статусу біженця не розглянута. 
У зв`язку з чим, просить скасувати рішення про примусове повернення.
Ухвалою від 18.06.2025 відкрито провадження у справі, призначений судовий розгляд.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, у відзиві на позов зазначив, що 03.08.2017 громадянин російської федерації ОСОБА_1 , звернувся до Соборного РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою про надання дозволу на імміграцію у відповідності до пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», оскільки він перебував у шлюбі з громадянкою України понад два роки. 05.01.2018 Соборним РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області за розглядом зазначеної заяви надано дозвіл на імміграцію в Україну 1212-72 № 1, дійсний до 05.01.2019. 26.01.2018 громадянин російської федерації ОСОБА_1 звернувся до Соборного РВ у м. Дніпро ГУ ДМС України в Дніпропетровській області із заявою для оформлення посвідки на постійне проживання на підставі дозволу на імміграцію в Україну від 05.01.2018. 01.02.2018 ГУ ДМС України в Дніпропетровській області громадянина російської федерації ОСОБА_1 документовано посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 , терміном дії – безстроково.
Звертає увагу, що позивач з питань обміну посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 01.02.2018, у зв`язку з досягненням ним 45-річного віку, у строки, визначені пунктом 18 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321 , не звертався.
Крім того, позивач перебуває на території України за паспортним документом іноземця строк дії якого закінчився 22.03.2022, що є порушення абзацу першого частини 22 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
За порушення міграційного законодавства позивач притягався до адміністративної відповідальності.
Пунктом 4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» визначено, що дозвіл на імміграцію в Україну може бути відкликано якщо установлено, що іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Станом на теперішній час, позивач проживає на території України за недійсним документом на право проживання (перебування) в Україні, що є адміністративним правопорушенням, яке посягає на встановлений порядок управління, а саме порушенням законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, за вчинення якого передбачена адміністративна відповідальність відповідно до частини 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
09.06.2025 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшло подання від Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за вх. № 8546/1/1201-25 про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні позивачу. У поданні серед іншого вказано, що своїми безпосередніми діями позивач створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні. Відтак, його перебування на території України може призвести до дестабілізації криміногенної ситуації в Україні, підриву державності та загалом національної безпеки.
Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» та вимог пункту 64 Порядку оформлення, Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України просить відкликати рішення про надання дозволу на імміграцію та відкликати посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 , видану органом – 1201, громадянину російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки його дії загрожують громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян та інших осіб, які проживають на території України.
Інформація, яка викладена у поданні Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, є підставою для відкликання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію».
10.06.2025 ГУ ДМС у Дніпропетровській області прийнято рішення № 35 про відкликання дозволу на імміграцію в Україну на підставі пунктів 2-4 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» (копія рішення додається). Видана на підставі цього дозволу на імміграцію в Україну посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 01.02.2018 відкликана відповідно до вимог підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321.
Враховуючи вимоги статті 3 Закону України «Про імміграцію», з метою забезпечення виконання положень статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ГУ ДМС у Дніпропетровській області було правомірно прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни № 1201130100018611 від 10.06.2025. Позивач повинен залишити територію України до 19.06.2025.
Наведені позивачем обставини стосовно наявності родинних відносин не надають такому іноземцю «автоматочно-легальної» можливості проживання на території України
Також позивачем не надано жодного належного, допустимого, достовірного, та достатнього доказу, в розумінні статей 73, 74, 75, 76 Кодексу адміністративного судочинства України, на підтвердження наявності в нього будь-яких обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань, або зазнати нелюдського або такого що принижує гідність поводження чи покарання, в разі повернення до країни походження.
Тому просить відмовити у задоволенні позову.
Позивачем подані додаткові пояснення, в яких зазначив, ним оскаржено рішення про накладення адміністративного стягнення 09.06.2025 та 11.06.2025, рішення про примусове повернення та підготовані адвокатські запити стосовно причин скасування дозволу на іміграцію. Позивач наголошує, що відповідачем не надано, окрім посилання на статтю 12 Закону № 2491-ІІI, жодного доказу того що Позивач може загрожувати національній безпеці, охороні здоров`я чи порушив законодавство України, адже наразі, всі прийняті відповідачем адміністративні заходи оскаржуються в судовому порядку. Саме по собі скасування посвідки на постійне проживання в адміністративному порядку не свідчить про незаконність перебування іноземця на території України, оскільки не відміняє самого факту видачі такої довідки на підставі Закону, та не скасовує її дії з моменту видачі до моменту винесення позивачем відповідного рішення про скасування посвідки (10 червня 2025 року), тобто рішення про скасування не має зворотної дії у часі і не скасовує довідку з моменту її видачі. Окрім того, згідно п.п. 6 п. 7 Порядку, набрання законної сили рішенням суду, яким визнано протиправним та скасовано рішення ДМС про відкликання або визнання недійсним дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, на підставі якого дозвіл на імміграцію вважається чинним, є підставою для обміну посвідки. Фактично відсутні жодні належні правові підстави примусового видворення відповідача за межі території України.
Також зазначає, що допоки до Позивача не буде винесено обвинувального вироку суду, щодо його діяльності які полягає у нібито « прибуття до України з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, отримання та передачі інформації стосовно місць дислокації об`єктів критичної інфраструктури, військових та оборонних об`єктів, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності, та направлені на повалення державного ладу України», вищевказані твердження управління стратегічних розслідувань є фікцією. Відповідачем не надано інформації не те, що про винесений вирок, стосовно позивача, а й навіть про відкриті кримінальні провадження, де б позивач був у якості підозрюваного або навіть свідка. Не надано жодних фактичних матеріалів стосовно того, що Позивачем коли-небудь вчинялася діяльність, описана управлянням стратегічних розслідувань.
05.06.2025 позивач відвідував ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про що Представником позивача отримано відповідь на адвокатський запит, в якій зазначено: «Відповідно до інформації Управління організаційного-аналітичного забезпечення ГУ ДМС у Дніпропетровській області 28.11.2024 громадянин ОСОБА_1 відвідував адміністративну будівлю ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про що наявний запис у Журналі обліку відвідувачів адміністративної будівлі апарату ГУ ДМС у Дніпропетровській області (Журнал), копія якого додається. 05.06.2025 ОСОБА_1 відвідував ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про що наявний запис у журналі (копія додається). Відповідно до інформації Управління організаційного-аналітичного забезпечення ГУ ДМС у Дніпропетровській області 06.06.2025 громадянин ОСОБА_1 не відвідував адміністративну будівлю апарату ГУ ДМС у Дніпропетровській області, про що свідчить відсутність запису про зазначену особу у журналі за вищевказаною датою. 06.06.2025 позивачем особисто через відділ по роботі з документообігом (канцелярію) подано оригінал заяви-анкети про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, однак в журналі реєстрації відвідувачів позивача не було записано. 
Відповідач не перевіряв та не досліджував будь-які інші документи та докази, окрім подання Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України за вх. № 8546/1/1201-25
Ухвалою від 24.09.2025 провадження у справ зупинено до набрання сили судовим рішенням у адміністративній справі до набрання законної сили рішення суду у справі № 160/21445/25.
Ухвалою від 18.05.2026 провадження у справі поновлено, призначене судове засідання. 
У судовому засіданні позивач та представник позивача просили суд задовольнити позовну заяву та скасувати рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства. 
Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову.
У судовому засіданні 06.07.2026 оголошено про перехід до стадії ухвалення рішення, проголошення рішення призначено на 13.07.2026. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши свідка та учасників справи сторін, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що громадянин рф ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований паспортом  НОМЕР_2 , який виданий 22.03.2012, органом видачі ФМС 430001, терміном дії до 22.03.2022 (т. 1а.с.14-25).
ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну, виданий Соборним РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 05.01.2018 1212-72 № 1, дійсний до 05.01.2019 (а.с.140), а також посвідку на постійне проживання в Україні серія НОМЕР_1 від 01.02.2018 (т.1 а.с. 88-91) 
Позивач перебуває у шлюбі з 16.08.2011 з громадянкою України ОСОБА_3 , шлюб укладений у рф, м.москва ( т.1 а.с.92).
Відповідно до Інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан», ОСОБА_1 в останній раз в`їхав на територію України в пункті пропуску «Гоптівка» 18.04.2021 (т.1 а.с.144)
09.06.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МДН № 007028, за частиною другою ст. 203 КУпАП (т.1 а.с.136) та винесена постанова серії ПН МДН № 007018 про накладення на відповідача адміністративного стягнення, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а саме проживав на території України за недійсними документами по досягненню 45-річного віку не звернувся у встановлені законодавством строки до органів ДМС для обміну посвідки на постійне проживання (т.1 а.с.137).
09.06.2025 до ГУ ДМС у Дніпропетровській області надійшло подання від Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні громадянину російської федерації ОСОБА_1 (т.1 а.с.142-143).
У поданні вказано, що за оперативною інформацією Управлінням стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України встановлено, що ОСОБА_1 прибув в Україну з метою вчинення протиправної діяльності направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, отримання та передачі інформації стосовно місць дислокації об`єктів критичної інфраструктури, військових та оборонних об`єктів, організації масових протестів та заколотів, які можуть призвести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу в Україні.
Також вказано, що  ОСОБА_1 має намір прибути до центральних регіонів України для отримання інформації з метою подальшого її передання особам, що мають зв`язок з представниками розвідувальних підрозділів РФ, відносно місць дислокації об`єктів критичної інфраструктури, військових та оборонних об`єктів. Таким чином, вказані дії можуть призвести до поліпшення координації ракетних обстрілів супротивником, що в свою чергу може призвести до пошкодження чи знищення об`єктів військової, оборонної чи критичної інфраструктури на території України. ОСОБА_1 веде скритний спосіб життя, систематично змінює адресу проживання та номер мобільного телефону. Своїми безпосередніми діями ОСОБА_1 створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні. Відтак, його перебування на території України може призвести до дестабілізації криміногенної ситуації в Україні, підриву державності та загалом національної безпеки. 

Рішенням ГУ ДМС в Дніпропетровській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну від 10.06.2025 № 35 дозвіл на імміграцію в Україну від 05.01.2018 ОСОБА_1 відкликаний на підставі п. 2-4 частини першої ст. 12 Закону України «Про імміграцію» (т.1 а.с.141). Видана на підставі цього дозволу на імміграцію посвідка на постійне проживання від 01.02.2018 серія НОМЕР_1 від 01.02.2018 також відкликана. 
10.06.2025 ГУ ДМС в Дніпропетровській області прийняте рішення про примусове повернення ОСОБА_1 до країни походження або третьої країни від 10.06.2025 № 1201130100018611 та зобов`язано ОСОБА_1 покинути територію України у строк до 19.06.2025 (т. 1 а.с. 134-135).
У рішенні про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства вказано, що листом Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства ГУ ДМС у Дніпропетровській області від 10.06.2025 № 1201.3.4/190048-25 повідомлено, що рішенням ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 10.06.2025 № 35 на підставі п. 2-4 частини першої ст. 12 Закону України «Про імміграцію» надана громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на імміграцію в Україну від 05.01.2018 відкликаний. Видана громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі цього дозволу на імміграцію в Україну посвідка на постійне проживання серія НОМЕР_1 від 01.02.2018 рішенням ГУ ДМС в Дніпропетровській області від 10.06.2025 № 35 відкликана на підставі підпункту 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 321. З огляду на вищевикладене, враховуючи вимоги статті 13 Закону України «Про імміграцію» стосовно громадянина рф ОСОБА_1 , прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни.
У рішенні про примусове повернення наявна відмітка, про те що, перекладач не залучався; від підпису та отримання другого примірника рішення відмовився.

11.06.2025 у приміщенні ГУ ДМС в Дніпропетровській області до позивача застосоване адміністративне затримання та складено протокол про адміністративне затримання за ч. 2 ст. 203 КУпАП для встановлення особи порушника, після чого направлено до ПТПІ у Миколаївській області (т.1 а.с.33 зв.б-34).
Згідно з актом про відмову від зняття біометричних даних від 11.06.2025 встановлено, що 11.06.2025 ОСОБА_1 при оформленні стосовно нього протоколу про адміністративне затримання та рішення про примусове видворення відмовився від зняття біометричних даних (т.1 ас.34 зв.б).

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 13.06.2025 справа № 204/6188/25 у задоволенні позовної заяви Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі відділу № 6 у місті Дніпрі ГУ ДМС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про затримання та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України громадянина рф ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 13.06.2025 справа № 204/6188/25 залишено без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.01.2026.
11.06.2025 щодо ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення ПР МДН № 007031 за частиною другою ст. 203 КпАП України (т.1 а.с. 35).
11.06.2025 винесена постанова ПН МДН № 007021 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн за частиною другою ст.203 КУпАП за порушення правил перебування іноземців та осіб без громадянства на території України – проживання на території України за недійсним паспортним документом № НОМЕР_2 , виданим 22.03.2012, термін дії якого закінчився 22.03.2022 (т.1 а.с.36).
11.06.2025 відносно ОСОБА_1 прийняте рішення про примусове видворення з України № 1215100100000437 (т.1 а.с.37-38). 
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03.07.2025 справа № 932/7207/25 скасовано рішення від 11.06.2025 № 1215100100000437 про примусове видворення з України іноземця – громадянина РФ ОСОБА_1 (т.1 а.с.37-38).
Рішення Шевченківського районного суду міста Дніпра від 03.07.2025 справа № 932/7207/25 залишено без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.06.2026. 
У судовому засіданні представник відповідача пояснював, що після отримання ГУ ДМС у Дніпропетровський області поданні про відкликання дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання орган міграційної служби діяв відповідно до чинного законодавства, зазначав, що строк дії паспорту позивача закінчився, крім того у зв`язку з досягненням 45-річного віку посвідка на постійне проживання, підлягала обміну. Також позивач немає статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, відомостей щодо реальної загрози життю у рф позивачем не надані, вирок у кримінальній справі не є належним доказом, оскільки складений російською мовою. Крім того, наголошував, що позивач ніколи не звертався до органів міграційної служби із заявами про надання йому статусу біженця.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що з 2011 року він одружений із громадянкою України . З 2016 року проживає в Україні на законних підставах, зокрема на підставі дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання. Усі необхідні реєстраційні дії завжди вчиняв вчасно. За півроку до спливу терміну дії паспорта громадянина рф, тобто приблизно у вересні 2021 року звертався до консульства рф з метою отримання нового паспорту, оформив необхідний пакет документів та у березні 2022 року мав отримати новий паспорт. Проте у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф у лютому 2022 року та подальшим розірванням дипломатичних відносин, не зміг це зробити. На даний момент також не має можливості це зробити, оскільки повноважні органи рф на території України відсутні, а перетинати кордон з документом, термін дії якого сплив також неможливо. Тому перебуває у безвихідному становищі. Обидві постанови за ч. 2 ст. 203 КУпАП складені відносно нього саме через проживання на території України за недійсними документами недійсним паспортним документом, а також через нібито незвернення по досягненню 45-річного віку для обміну посвідки на постійне проживання. Пояснив, що у прийнятті заяви для обміну посвідки на постійне проживання по досягненню 45-річного віку йому було відмовлено, саме через відсутність дійсного паспортного документу на момент звернення, який входить до переліку необхідних документів. Також зазначив, що декілька разів особисто звертався до органів Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не лише з метою актуалізації посвідки на постійне проживання в Україні, але і з метою подачі заяви про надання йому статусу біженця, враховуючи активну проукраїнську позицію відповідача, його волонтерську діяльність та участь у благодійних та культурних заходах з метою збору відповідних коштів. Так у листопаді 2024 року відповідач особисто відвідав Головне управління ДМС у Дніпропетровській області, намагаючись подати заяву про надання статусу біженця, однак його заяву не прийняли та не зареєстрували, не документували довідкою про звернення за захистом в Україні та не надали письмову відповідь про відмову у прийнятті його заяви. Натомість отримав виключно усну відмову. Після цього звертався вже за допомогою електронної пошти, отримавши відповідь, що подати заяву про надання статусу біженця можна лише особисто, у зв`язку із чим направлена на офіційну електронну пошту ДМС заява не може бути розглянута по суті. Зазначив про кримінальне переслідування його на території рф та наявність обвинувального вироку Первомайського районного суду м. Кірова (рф) за ст. 280.4 ч.2 п.в КК рф від 04.06.2025 у справі № 1-115/2025 (публічні заклики до здійснення діяльності, спрямованої проти безпеки держави, здійснені із використанням засобів масової інформації, або електронних чи інформаційно-телекомунікаційних мереж, у тому числі мережі «Інтернет»). 
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вважає, що неправомірними, на його думку, діями суб`єкта владних повноважень щодо нього незаконно та протиправно було прийнято рішення про примусове повернення.
Свідок ОСОБА_4 показала, що є дружиною ОСОБА_1 . У 2011 році уклали шлюб і весь цей час проживають разом та продовжують перебувати у сімейних стосунках. Вони проживають разом у м.Дніпрі в її квартирі. Вона пояснила, що її чоловік займає активну проукраїнську позицію, займається волонтерською діяльністю. Показала, що позивач неодноразово звертався до органів міграційної служби для отримання статусу біженця, отримання посвідки на постійне проживання, проте всі ці звернення залишились без реагування, і, навіть, без реєстрації. При черговому відвідуванні будівлі ГУ ДМС у Дніпропетровській області її чоловік був затриманий. Також пояснила, що чоловік кримінально переслідується на території рф, відносно нього винесено вирок.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.
Порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України визначає Інструкція про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23.04. 2012 № 353/271/150 (далі - Інструкція).
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції іноземці можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну зокрема на підставі рішення територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, про примусове повернення або примусово видворенні на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду про примусове видворення.
Пункт 1.6 Інструкції вказує, що підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:
-дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
-дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;
- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.
Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України «Про імміграцію».
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
У разі скасування дозволу на імміграцію скасовується посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну (частина друга ст. 12 Закону «Про імміграцію».).
Відповідно до ч. 1-5 ст. 13 Закону України «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, разом із рішенням про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання одночасно приймає рішення про примусове повернення. Копії рішень про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання і примірник рішення про примусове повернення протягом п`яти календарних днів з дня прийняття надсилаються рекомендованим листом особі, стосовно якої вони прийняті, або вручаються їй. 
Особа, стосовно якої прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання, повинна виїхати з України протягом строку, визначеного рішенням про примусове повернення.
Якщо за цей час особа не виїхала з України і не оскаржила рішення про скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання до суду, вона підлягає примусовому видворенню в порядку, передбаченому законом України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 322 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання (Порядок № 322).
За п. 1 Загальної частини Порядку № 321, посвідка на постійне проживання є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні. Посвідка виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну. Посвідка видається строком на 10 років.
Відповідно до частини другої статті 12 Закону України "Про імміграцію" у разі відкликання дозволу на імміграцію відкликається також посвідка на постійне проживання, видана на підставі цього дозволу, у тому числі в порядку обміну.
Згідно із пунктами 2--4 частини першої статті 12 Закону України "Про імміграцію" дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Під час судового розгляду встановлено, що підставою для прийняття рішення про примусове повернення є відкликання дозволу на імміграцію в Україну від 05.01.2018 та відкликання посвідки на постійне проживання.

Судом встановлено, що Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.04.2026 у справі № 160/21445/25 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області відкликання дозволу на імміграцію в Україну від 10.06.2025 № 35, а також визнано протиправним та скасовано відкликання посвідки на постійне проживання на підставі рішення Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про відкликання дозволу на імміграцію в Україну від 10.06.2025 № 35.
Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, судові рішення у справі № 160/21445/25 є преюдиціальними та приймаються судом із беззаперечними обставинами, що були встановленні іншим судом в іншій справі стосовно одних і тих же осіб.
Оскільки відповідно до ст. 13 Закону України «Про імміграцію» рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 10.06.2025 № 1201130100018611 є похідним від рішення про відкликання дозволу на імміграцію, тому, на переконання суду, у випадку скасування останнього дозвіл на імміграцію позивача є чинним і правова підстава для прийняття рішення про примусове повернення відсутня. 

Під час судового розгляду позивач зазначав, що він неодноразово звертався до ГУ ДМС у Дніпропетровській області зі заявами про надання йому статусу біженця, у тому числі 28.11.2024. Проте відповідачем відмовлено у реєстрації відповідної заяви. 
Вказані обставини встановлені при розгляді справи № 160/9564/25.
Позивач також зазначив, що наразі його заява про надання статусу біженця прийнята та перебуває на розгляді.
Отже матеріалами справи спростовується твердження відповідача, що позивач ніколи не звертався до органів міграційної служби зі заявами про надання йому статусу біженця.
Позивача наголошував, що у нього наявні реальні підстави стати жертвою політичних переслідувань з боки влади рф, адже він займає чітку проукраїнську позицію, є волонтером, стосовно нього ухвалений вирок на території рф за Публічні заклики до провадження екстремістської діяльності
На підтвердження факту проукраїнської позиції та переслідування позивачем надані, відомості про наявність ухваленого 04.06.2025 відносно нього вироку судом рф за ст. 280.4 ч.2 п.в Кримінального кодексу РФ у справі № 1-115/2025 за прилюдні призови до здійснення діяльності, направленої проти безпеки РФ, з використанням інформаційно-телекомунікаційної мережі «Інтернет» (т.2 а.с.61-72), скріншоти зі сторінки мережі «Facebook» за 2022-2024 роки (т.1 а.с.96-111), квитанції про переказ донатів (т.1 а.с112-113), участь у благодійних та культурних заходах.
У матеріалах справи наявна також копія листа підтримки від УВКБ ООН від 12.06.2025 вих. 548/2025, яким підтверджено, що ОСОБА_1 з 25.09.2024 зареєстрований в міжнародній процедурі, оскільки звернувся з проханням про допомогу в проходженні державної процедури про надання статусу біженця у відповідності до Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового чи тимчасового захисту», в якому зазначено, що ця особа підпадає під захист Управління Верховного Комісара ООН у справах біженців і повинен, зокрема, бути захищеним від примусового повернення до країни, де існуватиме загроза його життю і свободі.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" та п. 1.9 Інструкції іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.
Проте, при прийнятті рішення про примусове повернення від 10.06.2025, враховуючи факт звернення позивача зі заявами про надання статусу біженця, відповідач проігнорував ч. 1 ст. 31 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" .
Суд вважає за необхідне зазначити, що з часу звернення із заявою про визнання біженцем або визнання особою, яка потребує додаткового захисту, чи визнання особою, яка потребує тимчасового захисту особа вже перебуває під захистом України протягом розгляду цієї заяви і навіть під час оскарження відмови в наданні такого статусу.
Суд відхиляє посилання відповідача, що наданий вирок суду рф є неналежним доказом, оскільки при розгляді справи № 932/7207/25 вже встановлено, що відповідно до вироку Первомайського районного суду міста Кірова рф ОСОБА_1 визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого п. «в» ч.2 ст. 280.4 КК рф та призначене йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з відбуванням у виправній колонії «общого режиму» з позбавленням права займатися діяльністю по створенню і адмініструванню сайтів і інформаційно телекомунікаційних мережах, в т.ч. в мережі «Інтернет» строком на 3 роки.
У силу частини четвертої статті 78 КАС України вказана обставина є преюдиційною при вирішенні цієї справи.
Крім того, відповідачем не спростоване наявність вироку на території рф. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача ( частина друга ст. 77 КАС України).

У постановах від 31 січня 2024 року у справі N 204/10229/22 та від 01 лютого 2024 року у справі № 344/9604/23 Верховний Суд зазначив, що у разі застосування до особи процедури примусового повернення, видворення тощо, державні органи (ДМС) зобов`язані перевірити чи не порушуватимуть такі процедури універсального й абсолютного принципу заборони вислання. Така перевірка передбачає оцінку ризику, яка має проводитися ex nunc, тобто станом на момент прийняття рішення та повинна концентруватися на передбачуваних наслідках повернення заявника в країну походження з урахуванням загальної ситуації в цій країні та особистих обставин заявника.
І лише з`ясувавши наявність визначених статтею 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" підстав для примусового повернення іноземця або особи без громадянства в країну походження або третю країну, а також в контексті спірних правовідносин особистих обставин заявника, можна визначити співмірність та пропорційність між застосованими до позивача заходами, передбаченими частиною першою статті 26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", та його інтересами і правами, зокрема правом на повагу до приватного і сімейного життя подружжя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Проте під час прийняття рішення про примусове повернення відповідачем не взято до уваги, що позивач одружений з 2011 року з громадянкою України: 
З урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи, вимог чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача щодо протиправності рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 10.06.2025 № 1201130100018611, а тому позов підлягає задоволенню, а рішення від 10.06.2025 № 1201130100018611- скасуванню.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 8, 9, 77, 78, 241-246, 288 КАС України, суд 
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , до Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 37806243; 49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, 7) про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства від 10.06.2025 № 1201130100018611–задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області від 10.06.2025 № 1201130100018611 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина російської федерації ОСОБА_1 . 
Рішення може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя         С.С.Потоцька