Справа №751/8773/26 
Провадження №2-о/751/180/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року       місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Деркача О. Г. 
за участю секретаря Курач В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків: заборонити перебувати на місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань 300 метрів до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 02.08.2008 року вона та ОСОБА_2 , проживають у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із якими проживають спільно за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначає, що під час спільного проживання ОСОБА_2 постійно провокує конфлікті ситуації, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує їх сину та вчиняє відносно нього фізичний, моральний та психологічний тиск. Звертає увагу, що ОСОБА_2 протягом останніх трьох років взагалі не контактує з дітьми та приймає активної участі у їх вихованні, сплачує лише аліменти призначені судом. Крім того, ОСОБА_5 страждає на ряд хронічних захворювань зокрема і на порушення функції зовнішнього дихання І ступеню, що створює додаткову загрозу його життю. Не витримавши систематичних знущань, в тому числі і фізичних та образ в черговий раз син був змушений викликати поліцію, в наслідок чого 15.08.2026 року старшим інспектором сектору протидії домашньому насильству ВВГ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, капітаном поліції Величко Д.М. було винесено терміновий обмежувальний припис строком 5 діб до 20.08.2026 року із забороною в будь-який спосіб контактувати із постраждалим – ОСОБА_3 . Вважає, що закінчення строку дії термінового обмежувального припису неминуче призведе до появи у кривдника можливості знову контактувати із сином та продовжувати вчиняти домашнє насильство по відношенню до свого неповнолітнього сина, що викликає у неї занепокоєння за життя та здоров`я дитини. Таким чином, вважає, що їх син є особою, яка зазнала домашнього насильства. Тому, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 необхідно застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний припис у вигляді заборони заборони перебування ОСОБА_2 в місці спільного проживання/перебування із ОСОБА_3 , заборони наближатися до нього та заборони ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_3 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 
Ухвалою суду від 25.08.2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу в судове засідання.
В судовому засіданні 28.08.2026 року представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Новик М.С., заяву підтримав в повному обсязі, та просив задовольнити.
Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 – адвокат Бабинець С.П., в судовому засіданні 28.08.2026 року, заперечував проти задоволення заяви, на підтвердження яких надав письмові докази, які вважає є підставою для відмови в задоволенні заяви, а саме звернення ОСОБА_2 із заявами до служби у справах дітей щодо вжиття заходів, щодо зміни поведінки матері дітей ОСОБА_1 щодо усунення перешкод у спілкуванні та вихованні спільних дітей.
За клопотанням представника заявника розгляд справи було відкладено, для надання часу представнику заявника ознайомитися з поданими представником заінтересованої особи письмовими доказами. 
В подальшому, заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, від її представника – адвоката Новика М.С. надійшли письмові пояснення по справі з урахуванням доказів наданих заінтересованою особою (з додатками), в яких зазначає, що надані заінтересованою стороною докази не заслуговують на увагу, оскільки заяви ОСОБА_2 до Управління освіти Чернігівської міської ради від 14.10.2025 року (щодо перевищення службових повноважень ОСОБА_1 ) та Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради від 14.10.2025 року (щодо неналежної поведінки матері спільних дітей), розглянуті, надано відповіді та фактів вказаних в заявах порушень зі сторони ОСОБА_1 не встановлено. Вважає, що надані заяви є лише формальним зверненням з боку ОСОБА_2 задля створення психологічного тиску на заявницю. Зазначає, що надані квитанції про оплату навчання ОСОБА_2 за сина, датовані 2025 роком, наразі витрати за навчання здійснюються ОСОБА_1 , а квитанції про оплату комунальних платежів не підтверджують наявність/відсутність ознак домашнього насильства ОСОБА_2 , а підтверджує лише факт оплати комунальних платежів. Надано довідку від 31.08.2026 року, видану ВСП «ФКТКТ НУ «Чернігівська політехніка» в якій зазначено, що батько ОСОБА_3 – ОСОБА_2 не брав участі у вихованні сина. В письмових поясненнях представник заявника просить розгляд справи проводити без його участі та участі заявника.
Заінтересована особа ОСОБА_2 та його представник – адвокат Бабинець С.П. в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, переглянувши флеш-носій звукозапису розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оцінивши письмові докази подані стороною заінтересованої особи, суд дійшов висновку, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що з 02.08.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, актовий запис №1067, від якого мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сім`я проживає за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 27 Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником – у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
Згідно з положеннями частин 2, 4 ст. 350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.
Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 2, 7 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя; батьки (мати, батько) і дитина (діти).
Відповідно до пунктів 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство – це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Економічне насильство – це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника – це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві (постанова Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі
№ 607/10122/19).
Аналогічний висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18, від 02.11.2020 у справі № 336/3551/18-ц та від 17.02.2021 у справі № 766/13927/20-ц.
У постанові від 28 травня 2025 року в справі № 761/44907/24 Верховний Суд зазначав, що докази, що додаються до заяви про видачу обмежувального припису, мають стосуватися місця вчинення домашнього насильства, ризиків щодо безпеки постраждалої особи, вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатна вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді: психологічному, фізичному, економічному тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість і системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що кривдник не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії, що до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже, і застосування обмежувального припису є обґрунтованою.
Докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді – психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.
Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону, оцінка ризиків – це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Особливістю цієї категорії справ є те, що суд, серед іншого, має встановити систематичність вчинення насильства, оцінити ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, з огляду на докази, досліджені в судовому засіданні.
Систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними (постанова Верховного Суду від 01.06.2022 у справі № 161/16344/20).
Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, заявниця зазначила, що під час спільного проживання ОСОБА_2 постійно провокує конфліктні ситуації, висловлюється нецензурною лайкою, погрожує їх сину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та вчиняє відносно нього фізичний, моральний та психологічний тиск. 
Вважає, що син ОСОБА_3 є особою, яка зазнала домашнього насильства з боку батька ОСОБА_2 на підтвердження чого надала копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії ЕТ №113798 від 15.08.2026 року винесеного старшим інспектором сектору протидії домашньому насильству ВВГ ЧРУП ГУНП в Чернігівській області, капітаном поліції Величко Д.М., відповідно до якого, 15.08.2026 року 22:40:00, в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого відносно ОСОБА_2 застосовані заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком 5 діб з 15.08.2026 23:50:00 та діє до 20.08.2026 23:50:00. (а.с.11) 
Як встановлено з матеріалів справи стосовно заінтересованої особи складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.173-2 КУпАП, тобто вчинення домашнього насильства стосовно неповнолітньої особи.
Однак станом на час розгляду цієї справи, відповідні матеріали, які б свідчили про притягнення заінтересованої особи до адміністративної відповідальності за вказаною статтею, відсутні.
Надаючи оцінку наданим сторонами доказам, суд звертає увагу, що заявницею надано до суду лише копію застосованого стосовно ОСОБА_2 термінового заборонного припису від 15.08.2026 року, проте заявницею не підтверджено, що ОСОБА_2 учинено домашнє насильство стосовно неповнолітнього сина, оскільки відсутні судові рішення щодо притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вказаними фактами чи докази вчинення таких протиправних дій. Крім того, з переглянутого флеш-носія звукозапису розмови ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вбачається, що у ситуації яка склалась наявна криза втраченого авторитету та порушеного зв`язку між батьком та сином, запущений батьківський виховний процес. Надані стороною заінтересованої особи письмові звернення до служби у справах дітей, свідчать про те, що заявниця та заінтересована особа не можуть дійти згоди щодо ключових аспектів виховання дітей. 
Таким чином, надані заявницею докази у своїй сукупності не можуть свідчити про систематичність вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно їх сина; сам по собі факт звернення неповнолітньої дитини до правоохоронних органів не може свідчити про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства без надання відповідних доказів зазначених фактів.
Водночас заявник не зв`язана правовими висновками суду за результатами розгляду цієї справи і може повторно звернутися у порядку, визначному Главою 13 Розділу ІV ЦПК України у випадку, якщо заінтересована особа продовжить вчиняти стосовно неї чи сина дії, які можливо кваліфікувати як вчинення домашнього насильства.
В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 294, 350-1 - 350-8 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд, -

ВИРІШИВ:
В задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 - відмовити.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП невідомий).

Повний текст рішення суду виготовлений 10.09.2026 року. 

Головуючий - суддя О. Г. Деркач