УХВАЛА

08 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 916/1468/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кібенко О.Р. - головуючий, Бакуліна С.В., Студенець В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026
та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2026
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"
до Верхньорогачицької селищної ради
про стягнення 4 153,58 грн,
ВСТАНОВИВ:
1. У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до Верхньорогачицької селищної ради про стягнення заборгованості у розмірі 4 153,58 грн, яка складається із суми основного боргу - 2 898,25 грн, пені - 631,20 грн, 3% річних - 110,27 грн, збитків від інфляції - 513,86 грн. 
2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов`язань за договором постачання природного газу №20-1216/21-БО-Т від 22.11.2021.
3. Господарський суд Одеської області рішенням від 16.03.2026, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2026, відмовив у задоволенні позову. 
4. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст.ст.13, 13-1 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", які встановлюють заборону на здійснення господарської діяльності та переміщення товарів і послуг на тимчасово окуповану територію. Суди врахували правові висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 03.10.2025 у справі №908/1162/23, від 23.10.2025 у справі №916/1650/23, від 05.11.2025 у справі №916/4148/23 та зазначили, що для застосування таких обмежень достатнім є встановлення факту тимчасової окупації відповідної території.
5. 18.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2026.
6. Дослідивши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
8. Відповідно до п.9 ч.3 ст.2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
9. Згідно із п.2 ч.3 ст.287 ГПК не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
10. Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
11. У позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку (п.1 ч.1 ст.163 ГПК).
12. Згідно з ч.5 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
13. Справи, на які поширюється дія п.1 ч.5 ст.12 ГПК, є малозначними в силу властивостей притаманних їм, виходячи з ціни пред?явленого позову та його предмета (постанова об?єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2021 у справі №905/1623/20).
14. Згідно з ч.7 ст.12 ГПК для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
15. Статтею 7 Закону "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.
16. Отже відповідно до п.1 ч.5 ст.12 ГПК справа №916/1468/24 є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн).
17. Водночас в своїй касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" посилається на наявність випадків, передбачених пп.а), в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, та зазначає, що "у даному випадку на розгляд Верховного Суду Позивач звертається з наступним правовими питаннями: чи існувала заборона на постачання на окуповану територію товару (у даному випадку, природного газу) у період з 24.02.2022 до 07.05.2022р., коли не існувало саме Закону України, який забороняв би постачання газу на окуповані території Луганської області, Донецької області, Запорізької області та Херсонської області. Тобто, у даному випадку мова йде саме про наявність Закону України, а не про наявність рішень чи постанов КМУ чи РНБО? Чи достатньо для заборони постачання товарів (газу) на окуповану територію у період з 07.05.2022 року по липень 2022 року застосовувати ч.1 ст. 3 та ч.1 та ч. 3 ст. 13-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", без системного зв`язку та застосування ст. 1, ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"? Так, дійсно у даній справі №916/1468/24 постачання газу Відповідачу відбувалося і в період тимчасової окупації територіальної громади Запорізької області, яка розпочалася з 24.02.2022. Проте, у період 24.02.2022 по 07.05.2022 не існувало саме Закону України, який би забороняв транспортувати/переміщати чи поставляти товар до тимчасово окупованого м. Мелітополь. Так, Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (у редакції Закону від 31.11.2021 №1618-ІХ), який діяв у період 01.03.2022 по 07.05.2022, забороняв постачати товари тільки до окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. Натомість Закон України № 2138 ІХ від 15.03.2022 "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України" (набрав чинності 20.03.2022) встановлено заборону постачання (транспортування) товару на нові окуповані території Луганської області, Донецької області, Запорізької області та Херсонської області, які визначені рішенням КМУ. А після 07.05.2022 не існувало рішенням КМУ, яким би визначено адміністративна межа окупованої території. Така ситуація стосується широкого кола осіб, адже на момент виникнення спірних правовідносин Позивач, починаючи з 24.02.2022 поставив газ широкому колу споживачів, що знаходилися в Луганській області, Донецькі області, Запорізькій області та Херсонській області, які були окупованими, але саме на рівні Закону не існувало заборон поставляти газ (товари) до цих окупованих територій та/або не було винесено рішення, яким би визначено адміністративні межі тимчасової окупованої території. У свою чергу, Постановою від 03.10.2025 Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 908/1162/23 розглядалось питання відносин постачання товарів протягом листопада-грудня 2022р. на окуповану територію. Звертаємо увагу, протягом листопада-грудня 2022р. вже діяла ч.1 ст. 131 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" в редакції Закону України № 2217-IX "Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України" від 21 квітня 2022 року (діє з 07.05.2022) з послідуючими змінами. Так, у п. 7.22 постанови від 03.10.2025 № 908/1162/23 Об`єднана палата Верховного Суду бере до уваги, що з 07.05.2022 ані пункт 7 частини першої статті 1 1, ані пункт 1 частини третьої статті 3 Закону не містили (і зараз також не містять) жодних посилань на те, що статус тимчасово окупованих вказані у них території набувають залежно від наявності чи відсутності (а так само і дати ухвалення) будь якого рішення того чи іншого повноважного органу державної влади України - РНБО, Кабінету Міністрів України чи іншого органу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У п. 7.25 постанови від 03.10.2025 № 908/1162/23 Об`єднана палата Верховного Суду вказує, що однак у відповідності до регулювання, запровадженого Законом України від 21.04.2022 № 2217-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України") правовий статус тимчасово окупованої території російською федерацією в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 Закону не залежить від того, чи ухвалив (і якщо ухвалив - то коли саме) той чи інший повноважний орган державної влади України (РНБО, Кабінет Міністрів України чи інший орган в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України) рішення про визнання певної частини території України тимчасово окупованою. Таке рішення повноважного органу державної влади України (зокрема - і Кабінету Міністрів України) для територій, визначених у пункті 1 частини першої статті 3 Закону , має не конститутивне, а лише інформативне значення, з публічною достовірністю підтверджуючи конкретну дату, з якої фактична окупація певної частини території України почалася чи припинилася. В той же час, Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2025 №908/1162/23 не надала відповідь на правове питання: чи існувала заборона постачання товарів (газу) на окуповані території в період з 24.02.2022 по 07.05.2022, коли на законодавчому рівні не існувало заборони постачати газ на окуповані території, що знаходилися в Луганській області, Донецькі області, Запорізькій області та Херсонській області. Також Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 03.10.2025 №908/1162/23 не застосовувала ст. 1, ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", де саме на законодавчому рівні вказано, що розмежування окупованої території здійснюється за рішенням КМУ. Але попри відсутність судової практики Верховного Суду, які б давали відповіді на вказані питання, щодо відносин, які склалися щодо постачання газу на окуповані території за період з 24.02.2022 по 07.05.2022, суди попередніх інстанції при винесенні рішень як помилково беруть за основу постанову від 03.10.2025 № 908/1162/23 Об`єднаної палати Верховного Суду, так її і не застосовують як нерелевантну судову практику.".
18. З урахуванням викладеного, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" вважає, що касаційна скарга у справі №916/1468/24 та її розгляд судом касаційної інстанції має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо правовідносин з постачання газу на окуповану територію до внесення змін до Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (до 20.03.2022), має значний суспільний інтерес (стосується широкого кола осіб) та має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, адже її вирішення буде впливати на інші аналогічні та потенційні спори, тощо.
19. Розглянувши викладені скаржником доводи щодо наявності випадків, передбачених пп.а), в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.
20. Відповідно до ч.4 ст.17 Закону "Про судоустрій і статус суддів" єдність системи судоустрою забезпечується, зокрема, єдністю судової практики (п.4).
21. Єдність судової практики є фундаментальною засадою здійснення судочинства і визначається тим, що має гарантувати стабільність правопорядку, об`єктивність і прогнозованість правосуддя. Застосування ж судами різних підходів до тлумачення законодавства, навпаки, призводить до невизначеності закону, його суперечливого та довільного застосування. Також єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності.
22. При цьому, фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
23. Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 10.01.2024 у справі №905/1840/21 зазначала, що у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, потрібно виходити з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку та становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
24. Також в ухвалі від 07.12.2018 у справі №922/6554/15 Велика Палата Верховного Суду вказувала, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів: 
- кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а в невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності;
- якісні показники характеризуються відсутністю сталої судової практики в питаннях, що визначаються як виключна правова проблема, невизначеністю на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватись як виключна правова проблема, відсутністю національних процесуальних механізмів вирішення виключної правової проблеми іншими способами ніж із використанням повноважень Великої Палати Верховного Суду тощо.
25. Такі критерії, серед іншого, можливо використовувати для визначення чи має справа фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, адже останнє є оціночним поняттям.
26. Крім того, для віднесення справи до категорії спорів, що містять виключну правову проблему та стосуються питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, така справа повинна мати певні ознаки, зокрема, немає усталеної судової практики у застосуванні однієї і тієї ж норми права, в тому числі, наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному; невизначеність законодавчого регулювання правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема, в тому числі необхідність застосування аналогії закону чи права; встановлення глибоких та довгострокових розходжень у судовій практиці у справах з аналогічними підставами позову та подібними позовними вимогами, а також наявність обґрунтованих припущень, що аналогічні проблеми неминуче виникатимуть у майбутньому. 
27. Поряд із цим, касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" не містить належних доводів, які б свідчили про те, що справа №916/1468/24 містить виключну правову проблему, а касаційна скарга стосується питання права, вирішення якого необхідне для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики; не містить доказів якісного та кількісного виміру наявності питання фундаментального значення для формування єдиної правозастосовчої практики та належні обґрунтування, які би дозволили дійти висновку, що при перегляді оскаржуваних судових рішень у цій справі має бути усунута невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як такі, що мають фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; в касаційній скарзі відсутнє посилання на наявність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному у подібних правовідносинах.
28. Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу скаржника, що у постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, Верховний Суд зазначив, що суб`єкт господарювання в період з лютого до серпня 2022 року не мав права передавати товари (лініями електропередач електроенергію) на тимчасово окуповану територію, а отже, не може претендувати на оплату такої послуги. Ухвалою від 27.03.2024 справу №908/1162/23 передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у зв`язку з необхідністю відступу від висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 07.03.2024 у справі №910/9680/23. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду визнала, що висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 07.03.2024 у справі №910/9680/23, є обґрунтованим, а підстав для відступу немає. 
29. Посилання Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на справи №№913/132/25, 913/56/25, 913/200/25, 913/107/25, 922/3736/24 до уваги не беруться, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" не обґрунтовує подібності правовідносин у них як між собою, так і зі справою №916/1468/24. Більше того, справи №913/132/25, №913/56/25, №913/200/25 не переглядалися Верховним Судом, а у справі №913/107/25 Верховний Суд відмовив у відкритті касаційного провадження, що свідчить про відсутність правових висновків суду касаційної інстанції, які прямо суперечать один одному. Водночас предметом спору у справі №922/3736/24 є вимога про стягнення суми переплати за куплену електричну енергію, в той час як відповідно до оновлених сертифікованих даних комерційного обліку за певний період відпуск електричної енергії не здійснювався (відповідні показники встановлені на рівні "0").
30. Посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 01.04.2026 у справі №280/5808/23 також не заслуговують на увагу, оскільки Велика Палата Верховного Суду, повертаючи справу №280/5808/23 відповідній колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду для розгляду, в ухвалі від 22.01.2026 виснувала, що правовідносини у справі №280/5808/23 не є подібними до правовідносин у справах №910/9680/23, №916/1650/23, №908/1162/23, які були на розгляді Касаційного господарського суду, оскільки виникли в інший період, ніж той, що досліджувався цим судом та відрізняються як предметом так і суб`єктним складом.
31. До того ж справу №916/1218/23, яку ухвалою від 07.05.2026 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, та на яку також посилається скаржник, ухвалою від 27.05.2026 повернуто Великою Палатою Верховного Суду відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
32. Також, за загальним правилом, виняткове значення та/або суспільний інтерес певної справи у судочинстві означає, що справа має настільки важливі правові, суспільні чи процесуальні наслідки, що вона заслуговує на розгляд вищою інстанцією, або вимагає особливої уваги до дотримання прав сторін, як у випадку порушення права на справедливий суд. Це ключовий критерій для допуску до касаційного перегляду, що виходить за рамки простого застосування права. Отже особа, яка подає касаційну скаргу, має ґрунтовно довести наявність відповідних обставин у своїй касаційній скарзі. Проте власне твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для нього та становить значний суспільний інтерес без відповідного обґрунтування, не може бути визнано судом автоматичною підставою, на яку поширюється дія положення пп.в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК.
33. Водночас доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", наведені в обґрунтування випадку, передбаченого пп.в) п.2 ч.3 ст.287 ГПК, є загальними, абстрактними та декларативними і, за висновком Верховного Суду, не містять переконливих аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес та виняткове значення справи №916/1468/24 для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
34. У п.2 ч.3 ст.287 ГПК встановлено, що касаційному оскарженню підлягають рішення, зокрема, у малозначних справах, лише коли скаржником буде доведено наявність передбаченого/передбачених у цій нормі випадку/випадків, що залежить виключно від обставин конкретної справи, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип "правової визначеності".
35. Рекомендацією №R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до ч."с" ст.7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.
36. Таким чином, законодавець надав Верховному Суду право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у п.1 ч.1 ст.293 ГПК, і це повністю узгоджується з положеннями ст.129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.
37. При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", "малозначні справи", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".
38. Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".
39. Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені п.2 ч.3 ст.287 ГПК випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
40. Згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
41. З урахуванням того, що касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі та відсутність обґрунтованих підстав, що підпадають під дію виключень з п.2 ч.3 ст.287 ГПК, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі №916/1468/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2026 згідно з п.1 ч.1 ст.293 ГПК України, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №916/1468/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Одеської області від 16.03.2026 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 08.06.2026.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя О. Кібенко

Судді С. Бакуліна

В. Студенець