Єдиний унікальний номер  317/2431/26
Провадження № 2/317/1510/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Качана А.В.
за участі:
секретаря судового засідання Ботушанської Є.В. 
позивача           ОСОБА_1 
представника відповідача        ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі с у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном.
Позовні вимоги позивачі мотивують тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками кожний по 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на вказаний будинок зареєстровано за ними на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10.12.2020 у справі № 317/2527/20.
Внаслідок отримання 10.03.2026 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного житлового будинку їм стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт вказаного житлового будинку, а саме: внесено запис про державну реєстрацію обтяжень - арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження – 40663712, дата, час державної реєстрації: 24.01.2012 14:48:33, підставою для внесення вказаного запису вказано: постанова, серія та номер: б/н, виданий 23.01.2012, видавник: Старший Слідчий ОВС ГУМВС України в Запорізькій області. 
Зазначає, що вказаний житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_4 (мати Позивача 1, дружина Позивача 2). 
При цьому право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за позивачами лише 22.02.2021, тобто, на час винесення постанови слідчого (23.01.2012) житловий будинок належав померлій особі. 
За наведених обставин, взагалі неможливо встановити чим керувався слідчий приймаючи рішення про накладення арешту на житловий будинок померлої особи. 
З метою з`ясування цього питання позивачі звернулись за правовою допомогою до адвоката Самар Т.Г. з метою направлення адвокатських запитів до відповідача та отримання інформації. 
У відповідь на адвокатський запит, поданий в інтересах Позивача 2 надано відповідь про неможливість надати запитувану інформацію з огляду на відсутність в адвокатському запиті номера кримінального провадження, відомостей про обставини винесення постанови, даних про слідчого, який прийняв відповідне рішення. 
Однак, така інформація відсутня у Позивача 1, 2 оскільки вони ніколи не були фігурантами кримінальних проваджень, так само як і ОСОБА_4 , якій станом на дату винесення постанови слідчого належав житловий будинок, жодної іншої інформації окрім тієї, що зазначена в інформаційній довідці з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.03.2026 відсутня.
Стверджує, що наведені обставини свідчать про безпідставне обмеження позивачів як власників житлового будинку у праві користування та розпорядження майном – житловим будинком, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 та при цьому вони позбавлені можливості вирішити питання про скасування арешту житлового будинку в інший спосіб, окрім як на підставі рішення суду.
Просять суд усунути ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом скасування обтяження (арешту нерухомого майна), накладеного на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2296438423221 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження (реєстровий номер запису про обтяження 40663712, дата державної реєстрації: 24.01.2012), накладене на підставі постанови б/н від 23.01.2012 старшого слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області.
01.05.2026 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено справу до розгляду по суті на 28.05.2026.
22.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що ГУНП, яке створене 07.11.2015 не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області, жодним чином не порушувало права позивачів, крім цього, у відповідності до норм чинного законодавства позбавлене будь-якої законодавчої можливості вплинути (як позитивно, так і негативно) на статус майна, яке є предметом даної справи. Крім того, одним з позивачів - ОСОБА_3 по цивільній справі №317/66/23 раніше вже було подано до Запорізького районного суду Запорізької області позовну заяву до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю. За результатами розгляду вищезазначеної справи рішенням суду від 06 квітня 2023 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом скасування обтяження (арешту нерухомого майна), накладеного на домоволодіння, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
25.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивачів – адвоката Самар Т.Г. надійшла відповідь на відзив у якій представник зазначила, що Головне управління Національної поліції України з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником відповідного Головного управління Міністерства внутрішніх справ України. Стосовно рішення суду по справі №317/66/23 зазначає, що це рішення стосується іншого об`єкта нерухомого майна – житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.
28.05.2026 клопотання представника відповідача про відкладення справи задоволено, розгляд справи відкладено на 23.06.2026.
23.06.2026 ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області клопотання представника позивачів про витребування доказів задоволено. Витребувано у з Головного управління Національної поліції в Запорізькій області інформацію та документи, а саме: копію постанови, серія та номер: б/н, виданий 23.01.2012, видавник: Старший Слідчий ОВС ГУМВС України в Запорізькій області про накладення арешту на житловий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості з ЄРДР в межах якого кримінального провадження було винесено вищезазначену постанову, а також інформацію про стадію досудового розслідування даного кримінального провадження, якщо закрито - копію постанови про закриття кримінального провадження; відомості по те, чи були/є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє зареєстроване місце проживання якої - АДРЕСА_1 ), учасником у даному кримінальному провадженні; відомості про те, чи є об`єктом злочину у даному кримінальному провадженні житловий будинок, який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . У судовому засіданні оголошено перерву до 07.07.2026.
07.07.2026 судове засідання відкладено на 17.07.2026.
09.07.2026 на виконання ухвали суду від ГУНП в Запорізькій області надійшла відповідь.
У судове засідання 17.07.2026 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представник позивачів – адвокат Самар Т.Г. та позивач ОСОБА_3 не з`явилися. 
Від представника позивача до суду було подано клопотання позивача ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. 
17.07.2026 у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просив позов задовольнити.
17.07.2026 у судовому засідання представник відповідача проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просила у задоволенні позову відмовити. 
17.07.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку з чим оголошено перерву до 21.07.2026 до 16 год. 30 хв.
Суд, заслухавши доводи позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10.12.2020 у справі № 317/2527/20 визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом, по частині за кожним, на житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 23-24).
Зазначеним рішенням суду встановлено, що житловий будинок та господарські споруди, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 належали спадкодавцю ОСОБА_4 , яка є матір`ю ОСОБА_1 та дружиною ОСОБА_3 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2021 за позивачем ОСОБА_3 зареєстровано частка права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава реєстрації – рішення суду № 317/2527/20. Дата державної реєстрації права власності 18.02.2021 (а.с. 15-16).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.02.2021 за позивачем ОСОБА_1 зареєстровано частка права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Підстава реєстрації – рішення суду № 317/2527/20. Дата державної реєстрації права власності 18.02.2021 (а.с. 17).
Отже позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 набули право власності по частці відповідно на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування від спадкодавиці ОСОБА_4 на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10.12.2020.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного житлового будинку їм стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.03.2026 № 467416360 відносно об`єкта нерухомості житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 здійсненозапис про арешт вказаного житлового будинку, а саме: внесено запис про державну реєстрацію обтяжень - арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження – 40663712, дата, час державної реєстрації: 24.01.2012 14:48:33, підставою для внесення вказаного запису вказано: постанова, серія та номер: б/н, виданий 23.01.2012, видавник: Старший Слідчий ОВС ГУМВС України в Запорізькій області (а.с. 21-22). 
На виконання ухвали суду про витребування доказів ГУНП в Запорізькій області надано інформацію відповідно до якої зазначено, що за результатами перевірки в інформаційній системі «кримінальне провадження» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» відомості про участь у кримінальних провадженнях громадян ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 – відсутні (лист № 73307-2026 від 02.07.2026) (а.с.138).
Крім того листом № 74070-2026 від 03.07.2026 ГУНП в Запорізькій області повідомило, що у зв`язку з відсутністю реєстраційних механізмів, які б дозволили ідентифікувати кримінальне провадження за наведеними в ухвалі даними, надати копію постанови про накладення арешту на майно від 23.01.2012, інформацію про її скасування, закриття кримінального провадження, процесуальний статус зазначених в ухвалі осіб та інші запитувані документи та відомості, не надається можливим. За результатами перевірки встановлено, що станом на 03.07.2026 відомості щодо участі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у кримінальних провадженнях, які перебувають або перебували у провадженні слідчих підрозділів ГУНП в Запорізькій області, відсутні (а.с.139).
Суд розглядає справу на підставі наявних в ній доказів.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно з нормою ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна.
Відповідно до засад, визначених статтею 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження – це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.
Згідно з ч. 2 ст. 27 цього ж Закону, державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Згідно правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19 спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі -КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року(постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.
Справу про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальній справі за правилами КПК України 1960 року та не знятого після закриття кримінальної справи, слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Вирішення питання про звільнення майна з-під арешту в порядку кримінального судочинства потребувало би відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу злочину. Для такого відновлення необхідним є скасування процесуальних рішень, якими держава в особі уповноважених органів відмовилася від кримінального переслідування позивача. Початок нового розслідування додатково зумовить правову невизначеність у зв`язку з повторенням ризиків офіційної констатації злочинності поведінки позивача і таким чином призведе до погіршення його правового становища. Означений спосіб розв`язання порушеного позивачем питання є недопустимим з точки зору досягнення мети захисту його прав та законних інтересів.
Скасування арешту майна, накладеного слідчим у кримінальній справі, після закриття справи не пов`язане з оцінкою правомірності застосування органом досудового слідства такого заходу, а необхідність прийняття відповідного рішення є безспірною й безальтернативною з огляду на припинення кримінальних процесуальних правовідносин.
Велика Палата Верховного Суду вважає, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України1960 року та не знятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства.
З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про те, що на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної власності відповідно по частці, накладено арешт постановою б/н від 23.01.2012 старшого слідчого в ОВС СУ УМВС України в Запорізькій області, однак враховуючи, що відповідачем не доведено факту наявності кримінального провадження в рамках якого накладався арешт, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та спадкодавець (попередній власник зазначеного житлового будинку) ОСОБА_4 не мають статусу учасника кримінального провадження, суд приходить до висновку про те, що вказана справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства, а ГУНП в Запорізькій області є належним відповідачем у справі, оскільки з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником відповідного Головного управління Міністерства внутрішніх справ України (адміністративне правонаступництво).
В свою чергу суд відхиляє доводи представника відповідача стосовного того, що ГУНП в Запорізькій області, яке створене 07.11.2015 не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області та жодним чином не порушувало права позивача, з огляду на наступне. 
Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, зазначених у постановах від 4 березня 2014року у справі №21-8а14, від 27 травня 2014 року у справі №21- 108а14 Верховний Суд України вказав, що ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань і функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. 
Отже Головне управління Національної поліції України з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником відповідного Головного управління Міністерства внутрішніх справ України.
Зазначене підтверджується правовими висновками Верховного Суду, що наведені у постановах від 27.02.2020 у справі № 826/27239/15, від 25.06.2020 у справі № 420/6852/18, від 06.08.2020 у справі№ 821/3865/15-а, від 22.10.2020 у справі № 520/5147/19, від 05.11.2020 у справі № 752/2391/17, від04.08.2022 у справі № 824/3161/14-а.
Отже, враховуючи, що на Головне управління Національної поліції в Запорізькій області фактично покладено виконання завдань і функцій ГУМВС України в Запорізькій області, суд приходить до висновку, що ГУНП в Запорізькій області є належним відповідачем по справі.
Суд також відхиляє доводи представника відповідача про те, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 06.04.2023 у справі № 317/66/23 було скасовано арешт житлового будинку, оскільки зазначеним рішенням суду було скасовано арешт житлового будинку за адресою:  АДРЕСА_1 , а у даній цивільній справі предметом позову є скасування арешту, накладеного на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , тобто питання зняття арешту стосується іншого об`єкту нерухомості.
Враховуючи визначені норми законодавства, якими врегульовано підстави набуття, зміни та припинення права власності, застосовуючи імперативну заборону щодо втручання та обмеження у здійсненні права власності власником, яким набуто право власності на майно у законний спосіб, суд констатує про існування перешкоди для позивачів, як власників нерухомого майна у формі наявності реєстраційного запису про арешт майна.
Зазначене право позивача підлягає судовому захисту шляхом усунення зазначеної перешкоди власникам майна, якими набуто право власності на таке нерухоме майно у законний спосіб та у визначеному порядку, відсутність правової і фактичної заборони/обмеження у здійсненні права власності, визначеної для позивачів як власників майна.
З огляду на наведене позов в частині усунення перешкод ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом скасування обтяження (арешту нерухомого майна), накладеного на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 підлягає задоволенню. 
Позовні вимоги в частині вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження (реєстровий номер запису про обтяження 40663712, дата державної реєстрації: 24.01.2012), накладене на підставі постанови б/н від 23.01.2012 старшого слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 27 цього ж Закону, державна реєстрація обтяжень проводиться, зокрема, на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.
Відповідно до ст. 6 зазначеного Закону організаційну систему державної реєстрації прав становлять: Міністерство юстиції України та його територіальні органи; суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Статтею 17 ЦК України визначено, що орган державної влади, орган влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування здійснюють захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом
Наведене свідчить, що захист прав та інтересів особи здійснюється органами державної влади, органами місцевого самоврядування, судом відповідно до своїх дискреційних повноважень.
Водночас, суд не вправі підміняти будь-який орган державної влади або орган місцевого самоврядування, приймати замість нього конкретні рішення чи давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого органу.
Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно позиції Верховного суду України, викладеною в постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008, суд не може підміняти державний орган, приймаючи замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень та з позицією Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, і суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Як випливає зі змісту Рекомендації №R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11.03.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
При цьому, суд не вправі перебирати на себе повноваження державних органів, чи органів місцевого самоврядування, визначених законом, суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта.
Згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 09.06.2005, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Суд зауважує, що він є правозастосовуючим органом, тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує спори, тому позовна вимога про вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження (реєстровий номер запису про обтяження 40663712, дата державної реєстрації: 24.01.2012), накладене на підставі постанови б/н від 23.01.2012 старшого слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області не підлягає задоволенню, оскільки вирішення вказаного питання, а саме вилучення такого запису з реєстру належить до виключної компетенції відповідного органу визначеного Законом та не належить до компетенції суду. Рішення суду про скасування арешту є підставою для виключення відповідних записів уповноваженим органом.
Крім того, суд враховує, що позивачами не надано належного та допустимого доказу відмови відповідного органу у вилученні з реєстру запису про арешт майна.
Відтак, суд не повноважний перебирати функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу.
З огляду на наведене позов підлягає частковому задоволенню.
Суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивачів витрат зі сплати судового збору, оскільки позивачами відповідна вимога не заявлялася. 
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном – задовольнити частково. 
Усунути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом скасування обтяження - арешту нерухомого майна (реєстровий номер запису про обтяження 40663712, дата державної реєстрації: 24.01.2012, накладене на підставі постанови б/н від 23.01.2012 старшого слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Запорізькій області), накладеного на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2296438423221.
В задоволенні позову в іншій частині – відмовити. 
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Позивач 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_4 .
Представник позивачів: адвокат Самар Тетяна Георгіївна, РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: 69016, м. Запоріжжя, вул. Українська 29 – 229.
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Запорізькій області, ЄДРПОУ 40108688, адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, 29.
Представник відповідача: Трішина Анна Миколаївна, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: 69005, м. Запоріжжя, вул. Дмитра Апухтіна, 29.
Третя особа: Департамент адміністративних послуг Запорізької міської ради, ЄДРПОУ 37573508, адреса: 69005, м. Запоріжжя, бул. Центральний, буд. 27.

Суддя          А.В. Качан