ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 688/512/26
Провадження № 22-ц/820/1945/26

Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., П`єнти І.В., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Демчук В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2026 року, суддя Стасюк Р.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Нетішинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження,

встановив:

У січні 2026 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження ОСОБА_3 . 
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 червня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
15 червня 2026 року представник відповідачки адвокат Плакса В.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15100 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2026 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено.
У мотивувальній частині ухвали суд зауважив, що до закінчення судових дебатів у справі відповідачка не назвала суду поважності причин неможливості подання доказів щодо розміру судових витрат і не заявила про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Наведений у відзиві попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правничу допомогу та повідомлення про подання доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення не є належною заявою про намір отримати відшкодування таких витрат. Крім того, договір про надання правничої допомоги та рахунок були вчинені ще на час розгляду справи в суді, однак причин їх неподання до закінчення судових дебатів сторона не обґрунтувала.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з позивача на її користь 15100 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування скарги зазначала, що у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 , який було подано до суду, було наведено попередній розрахунок витрат у сумі 15100 грн і повідомлено суд про подання документального підтвердження цих витрат протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Позивач і його представник заперечень щодо заяви та розміру витрат не подали.
Останнє судове засідання у справі відбулося 11 червня 2026 року, тоді як акт приймання-передачі наданої правничої допомоги відповідно до умов договору був складений і підписаний сторонами 11 червня 2026 року, після завершення надання послуг, що унеможливлювало подання цього акта до закінчення судових дебатів. 
Заяву про відшкодування витрат разом із доказами подано в установлений законом п`ятиденний строк.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи судом були повідомлені належним чином.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 червня 2026 року у цивільній справі №688/512/26 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Нетішинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження.
Питання розподілу судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося.
У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 26 березня 2026 року, представником відповідача адвокатом Плаксою В.А. зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які відповідачка понесе у зв`язку із розглядом даної справи складається з витрат на професійну правничу допомогу в орієнтовному розмірі 15100 грн. Документальне підтвердження понесених судових витрат буде надано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. До відзиву на позовну заяву представником долучено ордер на надання правничої допомоги від 26 березня 2026 року та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.
15 червня 2026 року, до поданої до суду заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з позивача на користь відповідача 15100 грн витрат з надання правничої допомоги, представник відповідача адвокат Плакса В.А. долучив договір про надання правничої допомоги, рахунок на оплату, детальний опис робіт та акт приймання-передачі наданих послуг.
За умовами договору про надання правничої допомоги №25-03/26-СКІ, укладеного 25 березня 2026 року між адвокатом Плаксою В.А. та відповідачем ОСОБА_4 , вартість юридичних послуг є фіксованою у розмірі 15100 грн (пункт 5.1. договору). Сторони домовилися між собою, що юридичні послуги, перелічені в пункті 5.1. договору потребують оформлення актом прийому-передачі наданих юридичних послуг. Рахунок на оплату послуг за договором №25.03/26 датовано 25 березня 2026 року. 
Згідно з актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 11 червня 2026 року, підписаного адвокатом Плаксою В.А. та відповідачем ОСОБА_4 , адвокатом надано, а клієнтом прийнято правничу допомогу у справі №688/512/26, а саме, з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, пов`язаних із застосуванням сімейного, цивільного та цивільно-процесуального законодавства України, складання, оформлення відзиву на позовну заяву ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька з актового запису про народження, представництво інтересів клієнта в суді 21 квітня 2026 року, 13 травня 2026 року, 01 червня 2026 року.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).
У випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі; у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі №285/5547/21 (провадження №61-4799св23), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі №346/2744/21 (провадження №61-10543сво23)). 
За змістом частин першої, другої та третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18).
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, § 268)).
Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).
Втім, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
- має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21);
- з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами тощо) (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21).
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23).
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду послідовно сформувала та дотримується підходу, за якого клопотання іншої сторони є обов`язковою передумовою для зменшення судом витрат на правничу допомогу лише в контексті критеріїв, наведених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Натомість критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати і з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Оцінка реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру здійснюється з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Оцінка суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (постанова Верховного Суду від 16 березня 2026 року у справі №522/7662/23).
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на позовну заяву представник відповідача навів попередній розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15100 грн і зазначив, що документальне підтвердження понесених стороною судових витрат буде надано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі. 
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що до закінчення судових дебатів відповідач не заявила про намір подати докази розміру судових витрат після ухвалення рішення суперечить матеріалам справи.
Крім того, колегія суддів враховує, що акт приймання-передачі наданої правничої допомоги відповідно до умов договору складений і підписаний адвокатом та відповідачем 11 червня 2026 року, після закінчення судових дебатів, в день ухвалення рішення суду по суті спору. 
Враховуючи, що даним актом відповідно до пункту 5.2. договору підтверджено фактичне надання та прийняття правничої допомоги за результатами розгляду справи, він очевидно не міг бути оформлений і поданий до закінчення судових дебатів, що свідчить про поважність причин не подання таких доказів суду.
На підтвердження понесених витрат відповідач надала договір про надання правничої допомоги, рахунок, платіжні інструкції на загальну суму 15100 грн, детальний опис наданої правничої допомоги та акт приймання-передачі послуг. 
Позивач заперечень щодо стягнення заявленої суми та її розміру в суді першої інстанції не подав. 
Водночас, відсутність таких заперечень не звільняє суд від обов`язку оцінити обґрунтованість і пропорційність витрат відповідно до критеріїв, що визначені у частинах третій-п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України. 
Враховуючи складність справи, характер та обсяг виконаних адвокатом робіт, участь представника відповідача у трьох судових засіданнях і фактично витрачений ним час, заявлений розмір витрат 15100 грн є завищеним, в той час як розумним, необхідним і співмірним розміром компенсації слід визнати 10000 грн.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачу витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26 червня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з надання правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 10000 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 серпня 2026 року.

Судді: Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта

О.І. Талалай