Справа №705/5610/25
2/705/871/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2026 року  м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Єщенко О.І., 
за участю:
секретаря судового засідання Щербакової Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 отримав від неї у позику грошові кошти у розмірі 1 500 000 гривень, про що власноручно написав розписку, за змістом якої зобов`язався повернути вказані кошти до 10.02.2025. До зазначеної дати відповідачем кошти повернуті не були, у добровільному порядку вказане питання вирішити неможливо, тому з даним позовом позивач вимушена звернутися до суду.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені нею позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Представник позивача адвокат Пархета А.В. у судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог, посилаючись на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за борговою розпискою.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні визнав пред`явлені до нього позовні вимоги, не заперечував проти їх задоволення, оскільки дійсно вчасно не повернув отримані у позивача у борг кошти.
Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити з огляду на таке.
Як встановлено у судовому засіданні, відповідач ОСОБА_2 10.10.2022 отримав від позивача ОСОБА_1 у позику грошові кошти у розмірі 1 500 000 гривень, про що власноручно написав розписку, за змістом якої зобов`язався повернути вказані кошти до 10.02.2025. Вказане підтверджується наданим позивачем оригіналом розписки від 10.10.2022.
До вказаної у розписці дати 10.02.2025 відповідач ОСОБА_2 кошти у розмірі 1 500 000 грн, отримані у позивача ОСОБА_1 , не повернув, що було ним підтверджено у судовому засіданні.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до положень ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За таких обставин можливо дійти висновку, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Разом із тим, ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Водночас ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У ході розгляду справи встановлено, що відповідач, взявши на себе зобов`язання по поверненню коштів позивачеві, належним чином не виконав свого обов`язку, що, у свою чергу, зумовило виникнення спірної заборгованості. 
Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті (відповідно до заяви від 23.12.2025), суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 7 500,00 грн, а решту судового збору у розмірі 7 500,00 грн необхідно стягнути з відповідача.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, зазначивши у позовній заяві, що підтвердження таких витрат буде надано у суді.
Проте жодного документального підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу надано не було. Також ні позивачем, ні його представником не було заявлено про надання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, відповідно до умов ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Тому, з урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 500 000 (один мільйон п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок, відповідно до боргової розписки від 10.10.2022.
Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 500 (сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп.
У задоволенні вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 ; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя О.І.Єщенко