ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1677/26 Справа № 203/1442/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черваньова Ю.М. Суддя у 2-й інстанції - Пістун А. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

07 липня 2026 року м. Дніпро

Суддя Дніпровського апеляційного суду Пістун А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 08 квітня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП, - 
ВСТАНОВИВ :
Цією постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн.
При обставинах зазначених в оскаржуваній постанові, 30 січня 2026 року о 17 год. 48 хв. у місті Дніпрі, за адресою: проспект Дмитра Яворницького, 104-А ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Fiat Punto, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконалася у безпечності такого маневру, не врахувала дорожню обстановку, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Audi Q5, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився праворуч та був припаркований водієм ОСОБА_2 , чим спричинила механічні пошкодження та порушила вимоги п. 10.9 ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Крім того 30 січня 2026 року о 17 год. 48 хв., безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_1 , будучи її учасником, залишила місце події, не виконала обов`язків, передбачених ПДР України, зокрема, не повідомила про подію органи Національної поліції та не залишилась на місці пригоди. Вказаними діями вона порушила вимоги п. 2.10а ПДР України та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП.
Не погоджуючись з вищевказаною постановою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та постановити нову, якою провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративних правопорушень.
В обґрунтування апеляційної скарги в частині поновлення строку апеляційного оскарження зазначає, що повний текст постанови від 08.04.2026 року був виготовлений пізніше, а саме 16.04.2026 року, копію якої ОСОБА_1 отримала лише 17.04.2026 року.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що постанову суду першої інстанції є незаконною та необгрунтованою.
Вказує, що на відеозаписі відсутні докази факту ДТП, а суд першої інстанції поклав в основу постанови даний відеозапис, при цьому вказавши, що “відсутня чітка фіксація моменту зіткнення”. Зазначає, що на відео видно лише те, що вона маневрувала в умовах ускладненого простору та не зафіксовано жодного поштовху чи удару. Вказує, що будь-яких контактів з іншим авто не відчула. 
Зауважує, що згідно пояснень потерпілої та у первинних рапортах поліції вказано дату події 29.01.2026 року, однак, відеозапис, на який посилається потерпіла та у постанові суду зазначено, що подія відбулась 30.01.2026 року, у зв`язку із чим вважає, що протокол про адміністративне правопорушення містить недостовірну інформацію, що є грубим порушенням процесуальних норм. 
Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов висновку про її винуватість на основі подряпин, однак пошкодження на автомобілях виглядають як відмінні за характером, висотою та глибиною. Вказує, що під час маневрування автомобілі наближались один до одного зовсім іншими частинами кузова (переважно заднім), ніж ті, на яких зафіксовано пошкодження (передні крила та двері). Зазначає, що суд першої інстанції незаконно перебрав на себе функції експерта та самостійно встановив причинно-наслідковий зв`язок між траєкторією руху та пошкодженнями. Вказує, що наразі провести експертизу не можливо, оскільки автомобіль потерпілої вже відремонтований. 
Вказує, що суд першої інстанції зазначив, що вона не звернулась за допомогою до інших осіб (п. 10.9 ПДР), однак не врахував, що подія відбувалась у дворі будинку, де на той момент було дуже мало людей та просити допомоги в маневруванні не було можливим.
Зазначає, що письмові пояснення потерпілої є недостовірними, зокрема про те, що з 30.01.2026 по 01.02.2026 вона чекала відео з камери і лише після цього звернулась до поліції, оскільки відео було отримано потерпілою майже одразу про, що вона опублікувала у соц.мережах ще 30.01.2026 у проміжку 18:50-19:50 год. 
Стверджує, що автомобіль потерпілої було переміщено між нібито ДТП та приїздом поліції, про що свідчать докази: згідно відео — був дощ та плюсова температура, а на фотографіях, зроблених поліцією 01.02.2026 року зафіксована мінусова температура, сніг та свіжі сліди від шин та на протекторі автомобіля потерпілої, що є прямим доказом переміщення автомобіля та використання потерпілої транспортного засобу до моменту приїзду поліції, а тому і пошкодження автомобіля могли утворитися в інший час та в іншому місці.
Також вказує, що у неї не було жодного умислу залишати місце ДТП, оскільки фізичного контакту між автомобілями не було.
ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Потерпіла ОСОБА_2 до суду не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.
Перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Вирішуючи питання поновлення строку апеляційного оскарження постанови, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне його задовольнити, оскільки доводи апелянта про те, що оскаржену постанову від 08 квітня 2026 року, повний текст якої був виготовлений 16.04.2026 року, було отримано лише 17.04.2026 року, підтверджується матеріалами справи, а отже є підстави вважати, що строк апеляційного оскарження був пропущений з поважної причини.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Апеляційний суд вважає, що вищезазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, а викладений в постанові висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 122-4 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, та положеннях матеріального закону з огляду на наступне.
Приймаючи рішення про доведення винуватості ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначив, що вина останньої підтверджується відомостями, що містяться у протоколах про адміністративні правопорушення та схемі ДТП, поясненнях ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_2 , фотознімків; відеозапису з місця події, при цьому судом першої інстанції надано правову оцінку фактичним обставинам та зазначено, що маневри виїзду з місця паркування заднім ходом, рух з малою швидкістю, намагання проїхати між автомобілями, неодноразове змінення напрямку руху вправо та вліво, виконуючи маневри як вперед, так і назад, багаторазові зупинки та те, що водій постійно виходила з транспортного засобу для огляду дорожньої обстановки, перебування транспортного засобу на мінімальній відстані від припаркованого автомобіля Audi, свідчить про об`єктивну небезпеку виникнення контакту, що у сукупності свідчить про зіткнення транспортних засобів, після чого водій покинула місце пригоди. 
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 582901 від 04.02.2026 року вбачається, що 30 січня 2026 року о 17 год. 48 хв. у місті Дніпрі, за адресою: проспект Дмитра Яворницького, 104-А ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Fiat Punto, д.н.з. НОМЕР_1 , під час руху заднім ходом не переконалася у безпечності такого маневру, не врахувала дорожню обстановку, в результаті чого здійснила зіткнення з транспортним засобом Audi Q5, д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходився праворуч та був припаркований водієм ОСОБА_2 , чим спричинила механічні пошкодження. Таким чином порушила вимоги п. 10.9 ПДР України.
Адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП настає за порушення водіями транспортних засобів Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Згідно п. 10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб. 
Відповідно до доводів апеляційної скарги та пояснень ОСОБА_1 у судовому засіданні, подія відбувалась у дворі будинку, де на той момент було дуже мало людей та просити допомоги в маневруванні не було можливим, однак згідно дослідженого відеозапису, під час маневрування водієм ОСОБА_1 у дворі перебували чимала кількість людей, а тому ОСОБА_1 мала змога скористатись їх допомогою, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд вважає необгрунтованими. 
Відеозапис є об`єктивним доказом по справі, незалежним від суб`єктивного сприйняття будь - якої особи та ним зафіксовано достовірну, повну та переконливу інформацію щодо відповідних подій.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції дійшов висновку про її винуватість на основі подряпин автомобілей та те, що під час маневрування автомобілі наближались один до одного зовсім іншими частинами кузова, ніж ті, на яких зафіксовано пошкодження, спростовуються наявними матеріалами у справі, зокрема, відеозаписом з місця події, пояснень потерпілої ОСОБА_2 , а також пояснень самої ОСОБА_1 , які вона надала у суді апеляційної інстанції, пояснила, що вона не знає коли з`явились ці подряпини на її машині, оскільки неуважно оглядала свій автомобіль при його купівлі 3-4 місяці потому, а також при його купівлі вона не звертала уваги на стан її торпеди, з чого можна зробити висновок про неуважність водія та те, що вона не зрозуміла, що при маневруванні здійснила зіткнення з іншим автомобілем, в результаті чого автомобілі отримали механічні ушкодження. Вказані докази у своїй сукупності підтверджують наявність вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП. 
Проаналізувавши наявні у справі докази, співставивши їх з встановленими фактичними обставинами, апеляційний суд вважає, що матеріалами провадження доведено наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки порушення ним п. 10.9 ПДР має місце та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.
Аналізуючи доводи апелянта щодо відсутності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає їх неспроможними з огляду на наступне.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 796619, що розглядається в межах даної справи, ОСОБА_1 ставиться в провину порушення п. 2.10 а) ПДР, за що передбачена відповідальність ст.122-4 КУпАП.
Стаття 122-4 КупАП встановлює відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Аналізом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, встановлено обов`язковість наявності двох взаємопов`язаних умов, які визначають подію: 1) дорожньо-транспортної пригоди; 2) доведеність обставин залишення водієм, причетним до її виникнення, місця дорожньо-транспортної пригоди.
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого або непрямого умислу.
Вказана норма КУпАП є бланкетною, тобто такою, яка відсилає до нормативно-правових актів, які регулюють правила дорожнього руху, які є обов`язковими для виконання.
Згідно із п. 2.10а ПДР України, у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР № 582901, складеним уповноваженою особою, з дотриманням вимог статей 254 - 256 КУпАП, в якому зафіксовано, що водій ОСОБА_1 30.01.2026 року о 17:48 год., безпосередньо після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, будучи її учасником, залишила місце події, не виконала обов`язків, передбачених ПДР України, зокрема, не повідомила про подію органи Національної поліції та не залишилась на місці пригоди. Вказаними діями вона порушила вимоги п. 2.10а ПДР України; відеозаписом з місця пригоди, з якого вбачається, що після зіткнення з автомобілем потерпілої, ОСОБА_1 ще деякий час намагалась маневрувати між автомобілями та продовжила свій рух далі та покинула місце ДТП.
На переконання апеляційного суду висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними доказами у їх сукупності, які були досліджені у судовому засіданні та наведені у постанові.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційні доводи в цілому не спростовують наявності обставин, які стали підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 та ст. 122-4, які поза розумним сумнівом підтверджуються зокрема об`єктивним доказом - відеозаписом.
Твердження апелянта про те, що у первинному рапорті поліції вказано дату події 29.01.2026 року, а відеозапис, на який посилається потерпіла та у постанові суду зазначено, що подія відбулась 30.01.2026 року, вини ОСОБА_1 не спростовує та не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Так, у рапорті поліцейського зазначено, що 01.02.2026 року було отримано виклик на планшет про ДТП по пр. Д.Яворницького, 104, прибувши на місце працівниками поліції встановлено, що 29.01.2026 року водій дівчина, керуючи автомобілем Фіат Пунто, д.н.з. НОМЕР_1 , під час маневрування заднім ходом у дворі скоїла наїзд на автомобіль Ауді Q 5, д.н.з. НОМЕР_2 , і покинула місце ДТП. 
Відповідно до письмових пояснень потерпілої ОСОБА_2 від 01.02.2026 року, 29.01.2026 року вона припаркувала свій автомобіль Ауді Q 5, д.н.з. НОМЕР_2 , у дворі за адресою: пр. Д.Яворницького, 104 та на наступний день, тобто 30.01.2026 року вона вийшла з будинку та побачила пошкодження свого автомобіля (передньої лівої двері та лівого крила), звернулась за наданням їй відеозапису з камери відеоспостереження, яка була встановлена у дворі та чекала відеозапис у період з 30.01.2026 по 01.02.2026 року, після чого звернулась до поліції.
Так, у протоколах про адміністративні правопорушення серії ЕПР № 582901, ЕПР № 582884 від 04.02.2026 року, вказано дату вчинення ДТП саме 30.01.2026 року; з відеозапису відеоспостереження вбачається, що дата вчинення ДТП 30.01.2026 року, а також потерпіла ОСОБА_2 пояснила, що ДТП сталось 30.01.2026 року, що і не заперечує водій ОСОБА_1 , з чого можна зробити висновок, що у рапорті поліцейського наявна описка, оскільки потерпіла ОСОБА_2 вказала, що 29.01.2026 року вона лише припаркувала свій автомобіль, а ДТП сталось 30.01.2026 року, що і підтверджується вищевказаними доказами у справі.
Доводи апелянта про те, що письмові пояснення потерпілої є недостовірними, зокрема про те, що з 30.01.2026 по 01.02.2026 вона чекала відео з камери і лише після цього звернулась до поліції, оскільки відео було нею отримано майже одразу про, що вона опублікувала у соц.мережах ще 30.01.2026 у проміжку 18:50-19:50 год. апеляційний суд не приймає, оскільки вони не є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та факт вчинення ДТП саме ОСОБА_1 не спростовують. 
Інші доводи апеляційної скарги мають формальний характер та спрямовані на уникнення ОСОБА_1 адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
При розгляді справи судом першої інстанції порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:
Поновити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 строк апеляційного оскарження постанови Центрального районного суду міста Дніпра від 08 квітня 2026 року.
Апеляційну скаргу особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , — залишити без задоволення.
Постанову Центрального районного суду міста Дніпра від 08 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 —  залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя А.О. Пістун