Справа № 728/1370/26 | Головуючий у 1 інстанції Сороколіт Є. М.
Провадження № 33/4823/771/26 |
Категорія - ч.5 ст.126 КУпАП |

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 вересня 2026 року | місто Чернігів

Чернігівський апеляційний суд у складі головуючого судді Сиволапа Д.С., з участю захисника – Рябка С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Рябка С.О. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2026 року, 

ВСТАНОВИВ:
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, житель АДРЕСА_1 , 
притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.126 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 665,60 грн. судового збору.
Місцевим судом встановлено, що 30 травня 2026 року о 14 год. 50 хв. ОСОБА_1 керував мопедом марки «HONDA TAKT», по вулиці Мудрого Я. (Крупської) в місті Бахмач, не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним видом транспортного засобу, чим порушив вимоги пункту 2.1 «а» Правил дорожнього руху (далі також – ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 та частину 10 статті 15 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі також – Закон № 3353-ХІІ). 
Згадане правопорушення має ознаку повторності, оскільки ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 126 КУпАП у виді штрафу згідно з постановою органу Національної поліції від 13.07.2025 серії ЕНА №5216117.
Не погодившись із рішенням суду, захисник Рябко С.О. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутності події і складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, оскаржувану постанову такою, що прийнята з порушенням норм матеріального права, з неповнотою дослідження доказів та без встановлення певних обставин у справі, що призвело до прийняття незаконного, протиправного, необґрунтованого рішення. В обґрунтування скарги послався на те, що розгляд справи в суді першої інстанції відбувся за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Вказує, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що ОСОБА_1 був підданий адміністративному стягненню за ч. 2 ст. 126 КУпАП та що відповідна постанова набрала законної сили. Посилається на те, що долучений до справи паперовий аркуш з відомостями про «постанову від 13.07.2025 серії ЕНА № 5216117» не містить підписів посадової особи поліції, як нібито її винесла, а також підпису ОСОБА_1 про отримання її копії. Надані довідка Ніжинського РУП та роздруківка з ІПНП «Цунамі» є внутрішньо-інформаційними довідковими документами органу поліції. У витягу з ІПНП «Цунамі» графи «дата початку виконання постанови» та «дата завершення виконання постанови» є порожніми, що спростовує факт набрання вказаною постановою законної сили та виконання. За відсутності підтвердження набрання законної сили попередньою постановою, інкримінація ч. 5 ст. 126 КУпАП (повторність) є безпідставною та протиправною. Вказує, що протокол серії ЕПР1 № 679574 від 30.05.2026 складено з порушенням ст. 256 КУпАП та містить взаємовиключні відомості: у п. 5 протоколу зазначено: «Особу встановлено: ПОСВІДЧЕННЯ ВОДІЯ». Водночас у п. 7 протоколу (місце скоєння і суть адміністративного правопорушення) вказано, що водій керував мопедом, «не маючи посвідчення водія відповідної категорії», а згідно з довідкою поліції за відомостями ГСЦ МВС посвідчення водія у ОСОБА_1 відсутнє. Така суперечність у змісті протоколу свідчить про його неналежне, формальне складання поліцейським та унеможливлює його використання як належного доказу винуватості. У п. 11 протоколу («До протоколу додаються:») не зазначено жодного документа чи відеозапису. Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення або рапорт працівника поліції не можуть автоматично визнаватися беззаперечним доказом вини оскільки вони підлягають обов`язковій оцінці судом. Зазначає, що місцевим судом не встановлено набрання зазначеною постановою законної сили, чи оскаржувалася дана постанова, чи була вона виконана чи скасована. Сам факт існування такої постанови або згадка про неї в матеріалах справи не є законним доказом повторності, якщо суд не перевірив її статус. Звертає увагу на те, що на відеозаписах відсутнє відображення дати та часу зйомки. Згідно з відеозаписом Р55-20260530-1444281ГГС-І-0300, поліцейський підійшов до ОСОБА_1 і, не відрекомендувавшись (не назвавши прізвище, посаду, звання) та не повідомивши підставу зупинки, запитав: « ОСОБА_3 день, де ваша реєстрація». Це є порушенням вимог ст. 18 та ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». На інших відеозаписах зафіксовано спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції та процес складання протоколу. Також, вказує на те, що при складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були роз`яснені його права і обов`язки, передбачені ст.268 КУпАП.
Також просив поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки ОСОБА_1 не був присутній при проголошенні рішення суду, копію постанови не отримував і дізнався про існування такої лише після відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на його рахунки, тобто пропустив термін на її оскарження, з поважних причин.
У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився, про час і місце розгляду справи був поінформований належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавав. Його інтереси представлені захисником, який заперечень проти розгляду справи без участі його підзахисного не висловлював, що узгоджується с положеннями ст.ст. 268 та 294 КУпАП. Отже розгляд справи апеляційним судом проведено без участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. 
Заслухавши пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
З метою забезпечення принципу доступу громадян до правосуддя, з огляду на поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, апеляційний суд вважає за можливе поновити захиснику Рябку С.О. строк на звернення до суду.
Відповідно до ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 9 ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 Розділу 1 «Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 р. № 340 (в редакції Постанови від 20.05.2009 № 511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до п. 3 вказаного Порядку для керування легковими автомобілями дозволяється за наявності посвідчення категорії В. 
Пунктом 2.1 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частина 5 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом; керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Як зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 679574 від 30.05.2026, ОСОБА_1 , 30 травня 2026 року о 14 год 50 хв, керував мопедом марки HONDA TAKT, по вулиці Мудрого Я. (Крупської) в місті Бахмач, не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним видом транспортного засобу. Правопорушення вчинено повторно протягом року постанова ЕНА 5216117 від 13.07.2025, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху –керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ, за що відповідальність передбачена ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою особою та за формою і змістом відповідає вимогам ст.ст. 254-256 КУпАП. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки такі узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Викладені у даному протоколі факти ОСОБА_1 власноручно підтвердив своїм підписом та в графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, по суті порушення особисто написав «згоден» (а.с.5).
Отже, даний протокол є документом, що фактично містить твердження компетентного державного органу про вчинення особою адміністративного правопорушення та одночасно є одним з джерел доказів, у силу положень ст. 251 КУпАП.
Також винуватість ОСОБА_1 підтверджується:
- письмовою копією відомостей з ІПНП «Цунамі» стосовно постанови органу Національної поліції від 13.07.2025 серії ЕНА № 5216117 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн за вчинення адміністративного правопорушення за частиною другою статті 126 КУпАП ( а.с.6);
- довідкою від 03.06.2026 № 69360-2026, якою підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не має посвідчення водія (а.с.4);
- довідкою від 03.06.2026 № 69361-2026, якою підтверджується, що на транспортний засіб марки HONDA TAKT, без номерного знаку, інформація відсутня( а.с.3);
- довідкою від 03.06.2026 № 69362-2026, якою підтверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за частиною другою статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. ( а.с.2).
Із переглянутого апеляційним судом відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що було зупинено транспортний засіб марки «HONDA TAKT» без реєстраційного номеру, під керуванням водія ОСОБА_1 . Під час спілкування було встановлено факт відсутності у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, посвідчення водія на право керування транспортним засобом, і як наслідок були складені відповідні адміністративні матеріали за частиною п`ятою статті 126 КУпАП стосовно нього.
Твердження апелянта про те, що відеоматеріал не може слугувати належним доказом, так як відеофіксація не здійснювалась безперервно, є непереконливими, оскільки вказаний відеозапис є лише одним із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному повноважною на те особою.
Відтак відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, оскільки на ньому зафіксована подія правопорушення. Відеозапис суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП. 
Відсутність на відеозаписі відомостей про дату та час не вказують на неналежність чи недопустимість даного носія як доказу, оскільки відповідний час та дату можна встановити із назв відеофайлів, які містять в своєму складі інформацію по дату та час початку відеозапису. 
Наведені докази є належними, достовірними та достатніми, у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_1 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 КУпАП.
Посилання сторони захисту на відсутність у матеріалах справи безпосередньо копії постанови від 13.07.2025 про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та, як наслідок, відсутність підстав для кваліфікації дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП, суд вважає безпідставними.
Відповідно до наявної к матеріалах справи довідки 13.07.2025 щодо ОСОБА_1 було винесено постанову за ч. 2 ст. 126 КУпАП, якою на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.
При цьому зазначена постанова відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та була направлена 31.07.2025 за № 49.5-176763 до Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для примусового виконання, а отже відсутня об`єктивна можливість долученя даної постанови до матеріалів справи.
Разом з тим, наявна у матеріалах справи довідка містить відомості не лише про факт винесення відносно ОСОБА_1 постанови за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а й про дату її винесення, вид правопорушення, розмір накладеного адміністративного стягнення та направлення постанови на виконання.
Суд також враховує, що інкриміноване особі адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП було вчинено 30.05.2026, тобто менш ніж через рік після винесення постанови від 13.07.2025 за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Отже, попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та вчинення нового правопорушення 30.05.2026 перебувають у межах передбаченого законом річного строку, що утворює ознаку повторності, необхідну для кваліфікації дій за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Відсутність у матеріалах справи безпосередньо копії постанови від 13.07.2025 сама по собі не спростовує відомостей, що містяться у наявній довідці та не свідчить про відсутність факту попереднього притягнення особи до адміністративної відповідальності. 
При цьому з відеозапису слідує, що сам ОСОБА_1 не заперечував відсутності у нього посвідчення водія відповідної категорії та повторності вчиненого ним право порушення. 
За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність повторності та неможливість кваліфікації дій особи за ч. 5 ст. 126 КУпАП суд вважає необґрунтованими.
Посилання апелянта щодо незаконної зупинки транспортного засобу працівниками патрульної поліції не знайшли свого підтвердження, оскільки з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або ненадання працівниками поліції доказів вчинення правопорушення, не позбавляє водія обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
З відеозапису встановлено, що одразу ж після зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівник поліції пояснив, що підставою зупинки було те, що на даному транспортному засобі був відсутній реєстраційний номер. Вищевказане свідчить про порушення водієм правил дорожнього руху та можливу причетність водія до адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 121 КУпАП, а отже є достатньою підставою для зупинки транспортного засобу на підставі п.п. 1, 3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
Також, суд апеляційної інстанції вважає, що в умовах запровадженого в державі воєнного стану та пов`язаних з цим певних обмежень прав і свобод людини, працівники поліції під час здійснення заходів з охорони громадської безпеки і порядку, здійснення заходів правового режиму воєнного стану, наділені правом зупиняти та перевіряти транспортні засоби не лише з підстав, передбачених Законом України «Про Національну поліцію».
Доводи захисника про не роз`яснення працівниками поліції ОСОБА_1 його процесуальних прав, є непереконливими та спростовуються даними протоколу про адміністративне правопорушення, у якому міститься відмітка про те, що останньому були роз`яснені його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 , під час складення протоколу стосовно нього скористався своїм конституційним правом, яке передбачене ст. 63 Конституції України та надав пояснення по суті порушення.
Посилання захисника на те, що під час розгляду справи в місцевому суді були порушені права ОСОБА_1 , так як розгляд справи було здійснено без його участі, не знайшло свого об`єктивного підтвердження, оскільки ст.268 КУпАП визначений вичерпний перелік категорій справ про адміністративні правопорушення, розгляд яких передбачає обов`язкову участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, проте ст.126 КУпАП до цього переліку не входить.
При цьому місцевим судом вживались належні засоби для забезпечення участі ОСОБА_1 в судовому засіданні, зокрема судова повістка була направлена на поштову адресу, яку сам же ОСОБА_1 повідомив правникам поліції, як місце його проживання. 
Крім того, о 15-45 год. 02 липня 2026 року на сайті Бахмацького районного суду Чернігівської області розміщено оголошення про виклик ОСОБА_1 в судове засідання на 14-15 год. 16 липня 2026 року. 
Також, апеляційним судом враховується практика Європейського суду з прав людини, яка визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
А тому, місцевий суд дійшов правильного висновку про можливість розгляду справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Керування транспортним засобом особою, яка не має права на керування транспортним засобом, вчинене повторно після накладення адміністративного стягнення, віднесене до грубих порушень правил безпеки руху, які вчинені навмисно і свідчать про підвищену суспільну шкідливість у зв`язку з чим і передбачена сувора відповідальність в порівнянні з іншими правопорушеннями.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б не були предметом дослідження в суді першої інстанції, або порушень судом вимог матеріального або процесуального закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для зміни або скасування судового рішення.
Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, не заслуговують на увагу. Таку позицію сторони захисту слід розцінювати, як намагання ОСОБА_1 уникнути установленої законом відповідальності за скоєне. 
Отже, викладені обставини вказують на те, що місцевий суд повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП, оскільки він повторно протягом року керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії на право керування даним видом транспортного засобу, чим порушив п.2.1«а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, у виді та розмірі визначеному санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, за якою його притягнуто до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
Керуючись ст.294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Рябку С.О. строк на оскарження постанови Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2026 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу захисника Рябка С.О. в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 16 липня 2026 року щодо ОСОБА_1 - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя | Д. С. Сиволап