ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/1507/26
15 липня 2026 року	м.Тернопіль	

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Грицюка Р.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якій просить:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо неналежного проведення медичного обстеження під час проходження військово-лікарської комісії та вчинення дій, пов`язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби з порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008;
- визнати протиправною та скасувати довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 02.12.2025 про визначення придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.12.2025 в частині призову ОСОБА_1 до військової служби під час мобілізації в особливий період та направлення для проходження військової служби з 03.12.2025 до військової частини НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.12.2025 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а також призначення на посаду ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2026 (по стройовій частині) в частині зарахування у розпорядженні начальника регіонального управління сил територіальної оборони України з 17 грудня 2025 року солдата ОСОБА_1 ;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01 грудня 2025 позивач був зупинений працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , які запропонували проїхати з ними до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, по прибутті позивача направлено на медичний огляд військово лікарської комісії. 
02 грудня 2025 року позивача визнано військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідач 3) придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. 
3 грудня 2025 року позивача доставили до військової частини НОМЕР_1 . 
Зазначає, що медичний огляд позивача відбувся за 10 хвилин, не було здійснено забір сечі, не був оглянутий лікарями. Позивач має наступні захворювання: виразкова хвороба, дегенеративно-дистрофічна хвороба поперекового відділу хребта. Стан після мікродискектомії, фораменотомії, постопераційний асептичний спондилодисцит, виражений люмбалгічний больовий симптом, гіпертермічний симптом. Міопія очей. Ерозивна гастропатія. Гіпертонічна хвороба 1 ст. 
Позивач не згідний із протиправним позбавленням права на проходження повноцінного медичного огляду протягом 6 днів з повним визначенням придатності та подальшою мобілізацією, так як має ряд захворювань, які не суміжні з проходженням військової служби.
Вважаючи протиправними дії відповідачів, позивач звернувся із вказаною позовною заявою до суду.
Ухвалою суду від 23.03.2026 позовну заяву залишено без руху та надано строк, достатній для усунення недоліків позовної заяви, із зазначенням способу їх усунення. Недоліки позовної заяви усунуто позивачем у строк, встановлений судом.
Ухвалою від 31.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що дії працівників ТЦК щодо пропозиції позивачу прибути до територіального центру комплектування здійснені в межах повноважень та відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Постанови №560 від 16.05.2024. Позивачем не доведено факту застосування примусу або фізичного насильства; складання протоколу про адміністративне затримання, що свідчило б саме про затримання; обставин, які б підтверджували незаконне позбавлення волі. Сам факт перебування особи у приміщенні ТЦК не є доказом протиправного утримання. Позивач підлягав мобілізації в умовах дії воєнного стану. Зазаначає, що ІНФОРМАЦІЯ_6 діяв у межах визначеної процедури. 
Також повідомляє, що направлення позивача на ВЛК здійснено відповідно до чинного законодавства. Твердження позивача про відсутність направлення і відсутність підпису не свідчать про неприйняття таких рішень, оскільки документообіг може здійснюватися в електронній формі. ІНФОРМАЦІЯ_6 не є органом, який встановлює діагнози чи приймає рішення про придатність. Ці повноваження належать виключно військово-лікарській комісії. Обов`язок надання медичних документів покладається саме на військовозобов`язаного. Підсумовуючи вищенаведене просить відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, з якої слідує те, що розглянувши відзив ІНФОРМАЦІЯ_7 від 01.04.2026, позивач вважає його необґрунтованим та таким, що не спростовує позовних вимог.
Представником ІНФОРМАЦІЯ_1 подано заперечення (на відповідь на відзив), в яких просить відхилити доводи, викладені у відповіді на відзив та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
13.04.2026 представником військової частини НОМЕР_1 подано відзив, з якого слідує те, що позивач доставлений до військової частини НОМЕР_1 з документами, які були необхідні для його зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . Так, на підставі поіменного списку військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_8 та відправленні у складі команди НОМЕР_1 від 02.12.2025 за №7381 рядовий ОСОБА_2 був направлений у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.12.2025 за № 337 рядового (запасу) ОСОБА_3 , призваного на військову службу за мобілізацією, призначено на посаду солдата резерву 302 запасної роти військової частини НОМЕР_1 за штатом воєнного часу. Цим ж наказом рядового (запасу) ОСОБА_3 зараховано до списків особового складу в пункті постійної дислокації ( АДРЕСА_1 ) та з 03.12.2025 він вважається таким, що справу та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
Підставою для видачі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.12.2025 № 337 є власноруч підписаний рапорт від 03.12.2025 №17627/р солдатом ОСОБА_4 про приймання посади солдата резерву 302 запасної роти військової частини НОМЕР_1 за штатом воєнного часу та поіменний список від 02.12.2025 №7381. 
Отже, командир військової частини НОМЕР_1 з метою дотримання положень про облік військовослужбовців зобов`язаний видати наказ про зарахування позивача до списків особового складу військової частини. Тому приходить до висновку про те, що оскаржений наказ командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування позивача до особового складу військової частини є таким, що відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України, а відтак правові підстави для виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 відсутні.
Ухвалою суду від 25.05.2026 постановлено залучити до участі у справі в якості другого відповідача військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).
З відзиву на позовну на позовну заяву голови позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_9 слідує, що 02 грудня 2025 року позаштатною постійно діючою військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - Комісія) здійснено обстеження та медичний огляд позивача з метою визначення придатності на військову службу під час загальної мобілізації. Позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення , ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Такі особи є непридатними до служби у підрозділах спеціального призначення, десантно-штурмових військах, морській піхоті, на підводних човнах, надводних кораблях, у спецспорудах. Комісією прийнято постанову, яка оформлена довідкою військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2025-1202-1226-4366-7 від 02.12.2025 на підставі статті 26в, 30в,77г, 53б, 23в, 39в графи ІІ розкладу хвороб, наказу Міністра оборони України вiд 14.08.2008 за №402 (зі змінами від 27 квітня 2024 року № 262).
Вказує, що медичний огляд проводився військово-лікарською комісією шляхом проведення об`єктивного огляду, здійснювалося анамнестичне опитування щодо стану здоров`я, виконання функціональних проб. Результати медичного огляду занесені до Карти обстеження та медичного огляду із обов`язковим заповненням та скріпленням особистим підписом особи, яка оглядається.
У відповіді на відзив позивач не погоджується із доводами відповідача, наводячи спростування щодо повноти і достовірності проведеного медичного огляду.
За приписами ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
За викладених обставин, у відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши чинне законодавство та матеріали справи, суд встановив таке.
02 грудня 2025 року позивач прибув до ІНФОРМАЦІЯ_10 , що підтверджується позивачем та не заперечується відповідачем. 
Як слідує з направлення від 02.12.2025 №5669726 ОСОБА_1 направлений для визначення придатності до військової служби. ВЛК проведено на базі закладу охорони здоров`я КНП «Тернопільська міська лікарня швидкої допомоги», дата початку медичного огляду 02.12.2025.
Після проведення медичного огляду лікарями військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_11 02.12.2025 складено довідку ВЛК №2025-1202-1226-4633-7 від 01.01.2025, з якої слідує те, що позивач визнаний придатним до служби військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Наказом ІНФОРМАЦІЯ_7 від 02.12.2025 №2062 позивача призвано на військову службу під час мобілізації, на особливий період та відправлено до військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.12.2025 №337 позивача зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.
Змістом спірних правовідносин є відповідність дій, рішень та наказів відповідачів критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 КАС України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання щодо спірних правовідносин передбачене Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).
Як встановлено частиною 3 статті 1 Закону №2232 військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо позовної вимоги про неналежне проведення медичного обстеження під час проходження військово лікарської комісії та вчинення дій пов`язаних з визнанням придатності ОСОБА_1 до військової служби з порушенням вимог Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України № 402 від 14.08.2008, та скасування довідки ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 від 02.12.2025 про визначення придатності ОСОБА_1 за станом здоров`я до військової служби суд виходить з такого.
02.12.2025 військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_11 проведений медичний огляд позивача, за результатами якого складена довідка ВЛК №2025-1202-1226-4366-7.
У довідці відображений діагноз та постанова ВЛК про придатність до військової служби. Згідно з висновком ВЛК на підставі статей 26в, 30в, 77г, 53б, 39в, 23в графи ІІ розкладу хвороб позивач визнаний придатним до військової служби.
З картки обстеження та медичного огляду ОСОБА_1 від 02.12.2025 №5669726 слідує, що під час медичного огляду позивачу зроблені загальний і біохімічний аналіз крові, загальний аналіз сечі, здійснено рентгенологічне обстеження. Позивач оглянутий терапевтом, хірургом, невропатологом, офтальмологом, ЛОРом, дерматовенерологом, психіатром, ортопедом. 
Зі змісту позову встановлено, що позивач не погоджується з об`єктивністю та повнотою проведених ВЛК досліджень, оскільки під час проходження військово-лікарської комісії, на його думку, не були взяті до уваги наявні у нього захворювання, не було здійснено забір сечі, не був оглянутий лікарями.
Водночас, судом не встановлені належні і допустимі докази очевидної необ`єктивності або недостовірності наданих лікарями висновків про стан здоров`я та діагнози позивача, які б прямо вбачались з наявних у справі документів.
Крім того, повноваження щодо фактичного аналізу та оцінки медичних документів з метою визначення стану здоров`я, наявності або відсутності певного діагнозу та придатності (непридатності) особи до військової служби за результатами медичного обстеження, покладені на військово-лікарську комісію, а не на суд.
Верховний Суд у постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 зазначив, що у межах адміністративного процесу суд не повинен надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідженні медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Отже, судовий контроль за ВЛК обмежується перевіркою законності процедури. Суд не має права вирішувати медичні питання, ставити під сумнів діагнози, або надавати власну оцінку стану здоров`я, оскільки не є медичною установою. Оскарження діагнозу або ступеня придатності до військової служби відбувається шляхом звернення до вищої ВЛК (зокрема до Центральної військово-лікарської комісії), а не до суду.
Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.
Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України затверджене наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800 (далі Положення №402).
Підпунктом 1.1. пункту 1 розділу І Положення №402 передбачено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям. 
За змістом пункту 1.3 глави 1 розділу І Положення №402 основними завданнями військово-лікарської експертизи є, зокрема: добір громадян України, придатних за станом здоров`я до військової служби, для укомплектування Збройних Сил України; аналіз результатів медичного огляду та розробка заходів щодо комплектування Збройних Сил України особовим складом, придатним до військової служби за станом здоров`я. Згідно з підпунктом 2.8.4 пункту 2.8 глави 2 розділу І Положення №402 на ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян.
За визначенням пункту 1.2 глави 1 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза - це медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом та інших категорій осіб, передбачених цією нормою.
Відповідно до пункту 1.1 глави 1 розділу II Положення №402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, у мирний та воєнний час.
Згідно із пунктами 3.1 - 3.4 Розділу I Положення №402 вимоги до звернення військовослужбовців та інших осіб, указаних у пункті 1.2 глави 1 розділу I цього Положення, їх права, порядок та строки розгляду пропозицій, заяв та скарг, а також обов`язки штатних ВЛК щодо розгляду звернень регулюються Законом України "Про звернення громадян", Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 №735. Скарги до штатних ВЛК подаються в строк, визначений Законом України "Про звернення громадян".
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16.11.2016 №608 "Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення". Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.
Судом встановлено, що належні і очевидні докази порушення відповідачем процедури проведення огляду ВЛК у матеріалах справи відсутні.
Відповідно до п. 2.1 глави 2 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії. Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення №402 встановлено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Згідно з п. 2.3 глави 2 розділу І Положення №402 центральна військово-лікарська комісія є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України. Начальник ЦВЛК безпосередньо підпорядковується командувачу Медичних сил Збройних Сил України. Усі штатні ВЛК Збройних Сил України безпосередньо підпорядковуються начальнику ЦВЛК. ЦВЛК має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК) Збройних Сил України. Згідно з пунктом 2.5 глави 2 розділу І Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК розвідувального органу Міністерства оборони України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Відповідно до підпункту 2.8.1 пункту 2.8 глави 2 розділу І Положення №402 ВЛК ТЦК та СП створюється у районному (міському) ТЦК та СП.
Пунктом 3.3 глави 3 розділу І Положення №402 визначено, що скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
У пункті 3.4 глави 3 розділу І Положення №402 передбачено, що за наслідками розгляду звернень, скарг щодо перегляду (відміни, скасування) постанов ВЛК штатна ВЛК: переглядає оскаржувану постанову ВЛК; приймає рішення про направлення на контрольне обстеження або контрольний медичний огляд ВЛК; повертає звернення заявнику з відповідним роз`ясненням у випадку визнання звернення необґрунтованим. У разі якщо штатна ВЛК визнає обґрунтованою постанову позаштатної ВЛК або дійде до висновку про відсутність підстав для направлення заявника на повторний (контрольний) медичний огляд ВЛК, штатна ВЛК надає заявнику відповідне роз`яснення, оформлене листом.
З аналізу наведених норм слідує, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І Положення № 402, з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК.
При цьому до штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Водночас постанови регіональних ВЛК (обласна ВЛК/ВЛК госпіталю/гарнізону) можуть бути оскаржені до Центральної ВЛК або до суду.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 16.04.2025 у справі №160/31586/23.
Отже, судом встановлено, що у справі відсутні належні докази оскарження позивачем рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_11 до вищестоящої ВЛК, яка б могла здійснити професійну оцінку та перевірку висновків районної ВЛК на предмет їх правильності та достовірності.
Отже, суд вважає, що позовна вимога щодо визнання протиправною і скасування довідки ВЛК не підлягає до задоволення, оскільки наведені спірні дії і рішення як самостійно, так і у сукупності з іншими позовними вимогами, не порушують прав позивача.
Щодо позовної вимоги визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №2062 від 02.12.2025 «Про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період» в частині призову ОСОБА_1 до військової служби під час мобілізації в особливий період та направлення для проходження військової служби з 03.12.2025 до військової частини НОМЕР_1 судом встановлено таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та діє донині.
Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (далі - Закон №3543-ХІІ).
Частиною 5 статті 22 Закону №3543-XII передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Спеціальним нормативним-правовим актом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно із частиною 5, 7 статті 1 Закону №2232-XII від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період (частина 9 статті 1 Закону №2232-XII).
Згідно із частиною 2 статті 2 Закону №2232-XII проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі регламентується Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 2 Положення №1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України в добровільному порядку або за призовом.
У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.
З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Підпунктом 1 пункту 252 Положення №1153/2008 передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону №3543-XII, а також прийом громадян на військову службу за контрактом.
Згідно з пунктом 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, інших містах, районах, районах у містах. Залежно від обсягів облікової, призовної та мобілізаційної роботи утворюються районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки утворюються, ліквідуються, реорганізовуються Міноборони.
Відповідно до пункту 9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема: ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку); надають командирам військових частин інформацію про військовозобов`язаних, які перебувають на військовому обліку, з метою добору громадян для проходження служби у військовому резерві та військової служби за контрактом.
У відповідності до пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Відповідно до пункту 253 Положення №1153 призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, а резервістів - командирами військових частин на підставі указів Президента України.
За частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним, який військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, НЦ, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Також позивач не був заброньований в установленому законом порядку, права на відстрочку від призову не мав, оскільки таких доказів суду не надано.
Відтак, суд вважає, що на момент призову позивач не належав до кола осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, і не мав права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Враховуючи наведені обставини, а також Указ Президента України №69/2022, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно здійснено призов позивача на військову службу по мобілізації, оскільки це є його конституційним обов`язком. А відтак наказ № 2062 від 02.12.2025 в частині призову позивача не підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 03.12.2025 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а також призначення на посаду ОСОБА_1 , скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2026 (по стройовій частині) в частині зарахування у розпорядженні начальника регіонального управління сил територіальної оборони України з 17 грудня 2025 року солдата ОСОБА_1 та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити його зі списків особового складу, судом встановлено таке.
Частиною 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ визначено, що на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом №2232-ХІІ.
За приписами пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-ХІІ початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Таким чином, з 02.12.2025 (день призову до військової частини НОМЕР_1 ) позивач проходить військову службу та набув правового статусу «військовослужбовець».
Згідно з пункту 2 пункту 225 Положення №1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:
підстави звільнення з військової служби;
думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;
районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.
Суд звертає увагу, якщо позивач вважає, що на тепер не може проходити військову службу з підстав, визначених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, він має право у встановленому порядку ініціювати питання про звільнення з військової служби. Однак, матеріали адміністративної справи не містять доказів звернення позивача з рапортом про звільнення з військової служби за станом здоров`я, як і рішень військової частини про відмову з звільненні з військової служби на підставі поданого такого рапорту позивачем.
Враховуючи вищенаведене, зазначена позовна вимога позивача до задоволення не підлягає.
Суд також зазначає, що решта доводів позовної заяви не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Згідно із частиною 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на те, що позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, доводи позивача, викладені в адміністративному позові, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову.
Відповідно до приписів статті 139 КАС України у випадку прийняття рішення про відмову у задоволенні позовних вимог питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.
Керуючись статтями 9, 14, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 15 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ); 
відповідач:
- ІНФОРМАЦІЯ_8 (місцезнаходження: АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ); 
- Військова частина НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ); 
- ІНФОРМАЦІЯ_12 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ); 
- Військово-лікарська комісія при ІНФОРМАЦІЯ_3 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Головуючий суддя Грицюк Р.П.