П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/18940/25

Перша інстанція: суддя Білостоцький О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Тарновецького І.І.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_2 ), в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати за період з 02.03.2022 по 17.10.2022 грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі- Постанова №704), з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 (далі – Порядок №44);
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошового забезпечення за період з 02.03.2022 по 17.10.2022, а також виплачених за вказаний період: грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, премій, визначивши їх розмір, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленим Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно з пунктом 4 Постанови № 704, з урахуванням раніше виплачених сум та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44;
- визнати протиправною бездіяльність щодо ненарахування та невиплати за період з 02.03.2022 по 17.10.2022 індексації-різниці грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку забезпечення - березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі – Порядок №1078);
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити період з 01.04.2022 по 17.10.2022 індексацію-різницю грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку забезпечення - березень 2018 року відповідно до абзацу 4 пункту 5 Постанови №1078;
- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати при звільненні грошового забезпечення у розмірі 7 922,01 грн. та додаткової винагороди у розмірі 16 451,61 грн. за жовтень 2022 року;
- зобов`язати відповідача виплатити невиплачене при звільненні грошове забезпечення у розмірі 7 922,01 грн. та додаткову винагороду у розмірі 16 451,61 грн. за жовтень 2022 року.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2026 року залучено до участі у даній справі №420/18940/25, в якості другого відповідача, Військову частину НОМЕР_1 .
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_2 щодо розрахунку грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 02.03.2022 по 17.10.2022, включно, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022.
Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (основних та щомісячних додаткових видів) за період з 02.03.2022 по 17.10.2022, включно, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, з урахуванням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022, з одночасною компенсацією утриманих сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку №44, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовив.
В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, просить рішення суду в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо зобов`язання військову частину провести перерахунок грошового забезпечення, а також виплаченої за вказаний період грошової допомоги для оздоровлення, із врахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством на відповідний календарний рік та наголошує на тому, що розрахунковою величиною для визначення розміру посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовцям, в тому числі і позивачу, має застосовуватися розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018. 
Також ВЧ НОМЕР_1 заявлене клопотання про зупинення провадження у справі №420/18940/25 до набрання чинності рішенням Верховного Суду у справі №240/401/26. Мотивуючи вказане клопотання апелянт посилається на те, що вказана справа має фундаментальне значення, оскільки в межах цієї справи касаційний суд розглядає питання застосування пункту 4 Постанови №704 під час обчислення грошового забезпечення військовослужбовців. 
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Стосовно заявленого ВЧ НОМЕР_1 клопотання про зупинення провадження у справі, колегія суддів зазначає таке.
Обґрунтовуючи зазначене клопотання, апелянт посилається на рішення Верховного Суду у справі №240/401/26, та вважає що воно має фундаментальне значення, оскільки, в цій справі касаційний суд розглядає питання застосування пункту 4 Постанови № 704 при обчисленні грошового забезпечення військовослужбовців. На думку заявника, за результатами розгляду цієї справи буде постановлено подальший механізм обрахунку розміру грошового забезпечення військовослужбовців із застосуванням пункту 4 Постанови № 704.
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення вказаного клопотання колегія суддів враховує, що положення статті 236 КАС України, яка регулює питання зупинення провадження у справі, розмежовують підстави, за яких суд має право зупинити провадження у справі, а також, із настанням яких суд зобов`язаний вчинити таку процесуальну дію.
Залежно від характеру підстав розрізняють два види зупинення провадження в справі: обов`язкове і факультативне. Обов`язкове зупинення провадження в справі передбачене тоді, коли в силу прямої вказівки закону суд зобов`язаний зупинити провадження незалежно від свого розсуду і від розсуду осіб, які беруть участь у справі. Обов`язковими є підстави, передбачені нормами частини 1 статті 236 КАС України.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 236 КАС України суд зупиняє провадження у справі в разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
З аналізу наведених вище норм права вбачається, що за наявності іншої пов`язаної справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, суд за відсутності об`єктивної неможливості розгляду судової справи зобов`язаний зупинити провадження у своїй справі до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.
Водночас, колегія суддів зауважує, що спірне питання, що перебуває на розгляді касаційного суду у справі №240/401/26, стосується обрахунку розміру грошового забезпечення, шляхом множення встановленого на відповідний рік розміру прожиткового мінімуму на відповідний тарифний коефіцієнт відповідно до приписів пункту 4 Постанови № 704, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481, що стосується обрахунку грошового забезпечення військовослужбовців у період з 20.05.2023 по 18.06.2025, коли постановою Шостого апеляційного адміністративного суду залишене без змін рішення Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025, яким визнано протиправним та нечинним пункт 2 Постанови №481 стосовно внесення змін до пункту 4 Постанови № 704.
Згідно матеріалів справи, спірний період у справі, що є предметом апеляційного перегляду, охоплюється періодом з 02.03.2022 по 17.10.2022, тобто не регулюється приписами пункту 4 Постанови № 704 у редакції Постанови № 481, а тому, на думку колегії суддів, рішення Верховного Суду у справі №240/401/26 не вплине на вирішення даної справи.
Окрім цього, слід зазначити, що невиправдане зупинення судом провадження у справі є неприпустимим, не відповідає завданню адміністративного судочинства і тягне за собою порушення установлених строків розгляду справи.
Перевіривши доводи апелянта, наведені в обґрунтування заявленого клопотання, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зупинення провадження, а тому відмовляє у задоволенні такого клопотання.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 у період з 02.03.2022 по 17.10.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , яка у цей період перебувала на фінансовому забезпеченні Військової частини НОМЕР_1 , що сторонами не заперечується.
Згідно картки особового рахунку військовослужбовця за 2022 рік, наданої у відповідь на адвокатський запит, нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 02.03.2022 по 17.10.2022 здійснювалось виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018, а саме: 1762 грн.
Також згідно вищевказаної картки особового рахунку військовослужбовця вбачається, що позивачу виплачена грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік.
Позивач стверджує, що його грошове забезпечення за період з 02.03.2022 по 17.10.2022 мало бути нараховане шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.
Окрім цього, позивач зазначає, що за спірний період не виплачена індексація грошового забезпечення у фіксованому розмірі, а також при виключенні зі списків особового складу військової частини не виплачене грошове забезпечення у розмірі 7922,01 грн. та додаткова винагорода у розмірі 16451,61 грн. за жовтень 2022 року.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що грошове забезпечення позивача у період з 02.03.2022 по 17.10.2022, а також грошова допомога на оздоровлення за 2022 рік, повинні бути нараховані позивачу виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року. Водночас, посилаючись на те, що в межах даної справи питання нарахування й виплати позивачу поточної індексації за період з 02.03.2022 по 17.10.2022 не є спірним, суд відмовив в задоволенні таких вимог. Далі, аналізуючи обґрунтованість вимог в іншій частині позову, суд встановив, що посадовий оклад позивача, який був призваний у березні 2022 року на військову службу за призовом по мобілізації внаслідок законодавчих змін не підвищувався, та визначався приписами Постанови №704, яка вже діяла на час призначення останнього 02.03.2022 на посаду. Таким чином, суд вважав, що у позивача не виникло права на нарахування та виплату індексації-різниці, відповідно до приписів абзацу 4, 6 Порядку №1078, та в задоволені таких вимог відмовив. Також, враховуючи встановлений судом факт нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення у розмірі 7922,01 грн. та додаткової винагороди у розмірі 16451,61 грн. за жовтень 2022 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог у цій частині.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому колегія суддів не надає оцінку висновкам суду у тій частині яка не оскаржена.
В апеляційній скарзі апелянт наполягає на правомірності застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 для визначення розміру посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовцям, а також розміру грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік.
Відповідаючи на наведені доводи апеляційної скарги, колегія суддів керується наступним.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписи частини 1 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі і вище – Закон №2011-ХІІ) встановлюють, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно із частинами 2, 3 наведеної норми, до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до частини 4 статті 9 Закону 2011-ХІІ грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 (далі і вище - Постанова №704 ) затверджено: тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 також містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №103, пункт 6 якої передбачає внесення змін до Постанови №704, внаслідок яких пункт 4 Постанови №704 викладений у новій редакції, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Отже, станом на 01.01.2018 та 01.01.2019 пункт 4 Постанови №704, визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник, як «розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018».
Проте, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнаний протиправним та скасований пункт 6 Постанови №103, яким були внесені зміни до пункту 4 Постанови №704.
Отже, вказаною постановою скасовані зміни, у тому числі до пункту 4 Постанови №704, та відновлена його попередня редакція (станом на 30.07.2018), згідно якої розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, з 29.01.2020 - дня набрання законної сили рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №826/6453/18 - діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
Враховуючи викладене, оскільки зміни внесені Постановою №103, зокрема, до пункту 4 Постанови №704, визнані у судовому порядку нечинними, з 29.01.2020 діє редакція пункту 4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін.
З викладеного слідує, що у спірний період у позивача виникло право на обчислення розміру грошового забезпечення шляхом застосування пункту 4 Постанови №704 в первинній редакції, а саме: шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що грошове забезпечення ОСОБА_1 у період з 02.03.2022 по 17.10.2022 нараховувалося не в повному обсязі. При цьому, правильне обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням впливає на обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення, зокрема, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог за період з 02.03.2022 по 17.10.2022, оскільки застосування розміру прожиткового мінімуму за 01.01.2018 під час обчислення грошового забезпечення військовослужбовців, в тому числі позивача, не відповідає приписам чинного законодавства та суперечить сталій практиці Верховного Суду. 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про правомірність застосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 для визначення розміру посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовцям, а також грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік. 
Доводи апеляційної скарги про передчасність позовних вимог щодо зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 здійснити платежі на користь позивача, колегія суддів вважає безпідставними, адже такі зобов`язання судом не покладені на апелянта у цій справі, а посилання на помилковість висновків суду у інших справах не стосуються спірних правовідносин у цій справі.
Отже, слід констатувати, що доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують та не містять аргументів, яким би не була надана правова оцінка судом першої інстанції. Будь-яких інших доводів, які б могли свідчити про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому в задоволенні скарги слід відмовити.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки рішення суду прийняте із правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги та скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

В задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі - відмовити.
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 березня 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України

Головуюча суддя О. А. Шевчук 

суддя А. В. Бойко

суддя І. І. Тарновецький