Справа № 357/9216/24
1-кп/357/181/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: 
головуючий суддя - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
обвинуваченої – ОСОБА_4 ,
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12024250310000024 від 02 січня 2024 року, стосовно:
ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Київ, громадянка України, РНКОПП: НОМЕР_1 , з базовою середньою освітою, непрацююча, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , раніше судима:
- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 серпня 2011 року, за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки, від відбування якого звільнена, на підставі ст. 75, 76 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік;
- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2013 року, за ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ст. 70, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, з конфіскацією майна;
- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2018 року, за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 1 (один) місяць;
- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2023 року, за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 321, ч. 3 ст. 321, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 309, ст. 70 КК України, до позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, з відстрочкою виконання основного покарання до досягнення дитиною – ОСОБА_6 , трирічного віку, тобто до 15 січня 2025 року (включно);
- вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року, за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321, ст. 70, 71 КК України, до позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією майна;
за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, установив таке. 

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту - Закон), якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці 2 «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин іпрекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі по тексту - Перелік), в тому числі і «метадону» (фенадону), включеного до таблиці 2 вказаного Переліку, допускається для використання у медичній практиці за призначенням лікаря, а також у цілях,передбачених статтями 19, 20 та 23 цього Закону, а саме:
-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону);
-діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону);
-використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у ветеринарній медицині (ст. 23 Закону).
Однак, в порушення вищевказаних вимог Закону, ОСОБА_4 ,23 грудня 2023 року домовилась по телефону з засудженим ОСОБА_7 , якийвідбуває покарання в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», по вул. Благовісна, 234 в м. Черкаси, про передачу - збуту останньому наркотичного засобу, обіг якого обмежено - «метадон» (фенадон). Після чого, за невстановлених досудовим слідством місці, обставин та часі ОСОБА_4 , з метою подальшого збуту наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадону (фенадону) у місця позбавлення волі, у невстановленої досудовим розслідуванням особи (матеріали щодо якого внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань), повторно, незаконно придбала наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), загальною масою 0,0376 г., який у подальшому незаконно зберігала з метою збуту.
Надалі, ОСОБА_4 , помістила вищевказаний наркотичний засіб у пакет із соком «Садочок», використавши в такий спосіб вищевказаний пакет в якості тайника, який у подальшому повторно незаконно зберігала при собі з метою збуту у місця позбавлення волі.
В подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел спрямований на незаконний збут у місця позбавлення волі наркотичного засобу, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), ОСОБА_4 , 24 грудня 2023 року близько 15 год. 16 хв. знаходячись у відділенні «Нової Пошти № 9», що за адресою:Київська область, м. Біла Церква, вул. Леваневського, 70 посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів та охорону здоров`я населення, повторно, незаконно збула наркотичний засіб, обіг якого обмежено- метадон (фенадон) у місця позбавлення волі, а саме надіслала поштову посилку на адресу державної установи «Черкаський слідчий ізолятор» по вул.Благовісна, 234, в м. Черкаси, вказавши ім`я отримувача засудженого ОСОБА_7 , який відбуває покарання у вищевказаній установі.
Надалі, 02 січня 2024 близько 16:19 год. працівниками державної установи«Черкаський слідчий ізолятор» при догляді вмісту посилки, яка надійшла ОСОБА_7 , виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено – метадон(фенадон) загальною масою 0,0376 г.

ІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд визнає ОСОБА_4 винуватою у незаконному придбанні та зберіганні наркотичних засобів з метою збуту, а також збуті наркотичних засобів у місця позбавлення волі, вчинені повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого частиною другою статті 307 КК України.

ІІІ. Досліджені судом докази.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювались, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
В порядку ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинувачену ОСОБА_4 , яка повністю визнала свою винуватість в обсязі пред`явленого обвинувачення за ч. 2 ст. 307 КК України. Вона підтвердила, що за попередньою домовленістю із засудженим ОСОБА_7 , який перебував у Черкаському СІЗО, придбала наркотичний засіб – «метадон», з метою його подальшого збуту в місця позбавлення волі. ОСОБА_4 підтвердила, що особисто помістила «метадон» у пакет із соком «Садочок». Вона визнала, що 24 грудня 2023 року відправила цей пакет через відділення «Нової пошти» у м. Біла Церква на адресу Черкаського СІЗО на ім`я ОСОБА_7 . Також, ОСОБА_4 погодилася з усіма іншими викладеними в обвинувальному акті обставинами, включаючи час, місце вчинення злочину та вагу наркотичного засобу (0,0376 г). 

IV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставинами, які пом`якшують покарання: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які обтяжують покарання (ст. 67 КК України) судом не установлено.

V. Мотиви призначення покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.
Визначаючись із покаранням обвинуваченій ОСОБА_4 суд керується таким. 
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами (ст. 50 КК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 
1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 
2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 
3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 2 ст. 65 КК України).
Відповідно до практики Верховного Суду, керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.
Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.
Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця (постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 січня 2024 року, у справі ЄУН 715/2635/22).
Застосовуючи вказані правила, суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.
Визначаючи вид та розмір покарання ОСОБА_4 суд враховує, що відповідно до ст. 12 КК України, за ступенем тяжкості, нею вчинений тяжкий злочин.
Суд враховує, що вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення має умисну форму вини та без корисливого мотиву.
Суд враховує і дані про особу ОСОБА_4 , яка раніше неодноразово судима за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інших кримінальних правопорушень проти здоров`я населення (ст. 307, 309, 321 КК України); на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, тобто є осудною особою; перебуває на обліку в лікаря-нарколога з приводу синдрому залежності від опіоїдів з 2021 року; має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суд враховує установлені вище обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.
Отож, суд вважає, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як нею, так і іншими особами, можливе шляхом призначення їй покарання в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.
Суд вважає, що вказане покарання буде справедливим, оскільки відповідатиме ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховує особу винного та буде адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності.
Одночасно, суд не призначає ОСОБА_8 додаткове покарання у виді конфіскації майна, з таких мотивів.
Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні злочину, є конфіскація майна.
Відповідно до положень ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості, і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині Кримінального кодексу.
Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у частинах 4 чи 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено з корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями потрібно розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.
Вирішуючи питання щодо доцільності призначення засудженому додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд має виходити з наявності чи відсутності у діях винного корисливого мотиву.
Отож, застосування додаткового покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді конфіскації майна навіть за умови, що воно передбачене санкцією цієї частини статті як обов`язкове додаткове покарання, є безпідставним, адже суперечить положенням Загальної частини цього Кодексу, зокрема указаним вище положенням ст. 59 КК України.
Вказаний висновок узгоджується із практикою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду висловленою в постанові від 21 лютого 2024 року, у справі ЄУН 686/11385/21 (посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/117241448).
Судом установлено, що в обвинувальному акті відсутнє посилання на те, що злочин вчинений ОСОБА_8 з корисливого мотиву.
Отож, за вчинений нею злочин, їй не може бути призначене додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Судом установлено, що згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року, ОСОБА_4 засуджена за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією усього, належного їй на праві власності, майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Частина перша статті 70 КК України передбачає, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
До основного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, можуть бути приєднані додаткові покарання, призначені судом за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких особу було визнано винною (ч. 3 ст. 70 КК України).
Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.
Отож, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточне покарання ОСОБА_8 суд визначає за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з приєднанням додаткового покарання у виді конфіскації усього, належного їй на праві власності, майна,врахувавши, окрім даних про особу винної, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, кількість кримінальних правопорушень, умисну форму вини, корисливий мотив частини з них, вид сукупності (реальна).
Одночасно, з огляду на вищевказані обставини, суд зараховує відбуте ОСОБА_4 покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року, - повністю.
VІ. Рішення стосовно речових доказів.

Судом установлено, що речовими доказами визнані: 
-упаковка тетрапак з логотипом «Садочок…яблуко-вишня нектар…» поміщена в первинну упаковку PSP 2164243.
Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.
Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: ... (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання.
Отож, суд вважає, що визнане речовими доказами майно слід знищити.

VII. Рішення стосовно процесуальних витрат.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі. Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо обвинувачено декілька осіб, суд вирішує питання, зазначені в цій статті, окремо щодо кожного з обвинувачених.
Судом установлено, що в ході кримінального провадження понесені витрати на залучення експерта в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок (довідка за висновком експерта від 05 січня 2024 року № СЕ-19/124-24/97-НЗПРАП).
Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Отож, згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_4 на користь держави необхідно стягнути витрати на залучення експерта в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.

VIIІ. Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Заходи забезпечення кримінального провадження – не застосувалися.
Підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили – судом не установлено, оскільки ОСОБА_4 відбуває покарання в місцях позбавлення волі.
Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 377, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

визнати ОСОБА_4 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років, без конфіскації майна.
На підставі ч. 1, 3, 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, з приєднанням додаткового покарання, призначеними вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років, з конфіскацією усього, належного їй на праві власності, майна.
Строк відбування покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк відбутого покарання за цим вироком, строк відбутого нею покарання, згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 травня 2024 року, - повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 (п`ятдесят шість) копійок.
Речові докази: упаковку тетрапак з логотипом «Садочок…яблуко-вишня нектар…» поміщена в первинну упаковку PSP 2164243, яка знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, - знищити.
Вирок не може бути оскаржений з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
В іншій частині, вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя
Білоцерківського міськрайонного суду       ОСОБА_9  
Київської області