Справа № 462/4039/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2026 року Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді
Гедз Б.М., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

встановив:

Керівник ТОВ «Діджи Фінанс» - Романенко М.Е. звернувся до суду за допомогою підсистеми «Елекетронний Суд» із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором № 09968-03/2024 від 07.03.2024 у розмірі 24 000,00 грн та судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2 662, 40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 07.03.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронній формі Договір про надання фінансового кредиту № 09968-03/2024, відповідно до умов якого Товариством у безготівковій формі перераховано на поточний рахунок споживача грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. 14.08.2024, відповідно до умов Договору факторингу № 14082024, ТОВ «Аванс Кредит» відступило право вимоги за Договором про надання фінансового кредиту № 09968-03/2024 від 07.03.2024 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», та відповідно новим кредитором за борговим зобов`язанням ОСОБА_1 став позивач. Відповідач взяті на себе кредитні зобов`язання у погоджені сторонами строком не виконав. Позивачем вживались заходи досудового врегулювання спору, зокрема шляхом направлення відповідачу досудової вимоги про погашення заборгованості за кредитними зобов`язання, однак така вимога залишена відповідачем без реагування та заборгованість на загальну суму 24 000,00 грн залишається не погашеною. Просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 18.05.2026 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу роз`яснено право та порядок подання відзиву на позовну заяву та встановлено п`ятнадцятиденний строк для його подання. Крім того, вказаною ухвалою також постановлено витребувати із АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо належності платіжної картки ОСОБА_1 та зарахування на неї грошових коштів за кредитним договором від 07.03.2024. 
Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 скеровувалась рекомендованою поштовою кореспонденцією ухвала про відкриття провадження у справі, в якій відповідачу роз`яснено право, порядок та строк подання відзиву на позовну заяву, та як вбачається із повернутого на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення та трекінгу поштового відправлення із офіційного сайту АТ «Укрпошта» відповідачу вручено судову кореснденцію 28.05.2026.
Відповідач у визначений судом п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву, такого не подав, про поважність причин не подання відзиву суд не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не надходила. 
Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (вилику) сторін за наявними у справі матеріалами.
У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. 
Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відповідності до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Судом встановлено, що 07 березня 2024 року шляхом авторизації в Особистому кабінеті на сайті кредитодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит», заповнення позичальником Заявки-Анкети та надалі підписання електронним підписом, між відповідачем та ТОВ «Аванс Кредит» було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 09968-03/2024.
Умовами договору сторонами погоджено, що Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 6 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 
Згідно з п. 1.2., 1.4.2. Тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 07.03.2024. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 04.07.2024. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього Договору.
У відповідності до умов Договору сторонами також було погоджено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, використання реквізитів платіжної картки, вказаної споживачем.
Підписавши Договір про надання споживчого кредиту відповідач взяв на себе зобов`язання у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, та інші платежі, передбачені Договором. 
Крім того, підписуючи згаданий договір, відповідач також підтвердив, що перед його укладенням отримав від Товариства інформацію вказану в ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та ЗУ «Про споживче кредитування, ознайомлений з паспортом споживчого кредиту, з істостними характеристиками послуги про надання кредиту. 
Своїм підписом у кредитному договорі відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобовязується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Аванс Кредит», що розміщені на Веб-сайті Товариства.
Як вбачається із наявного у матеріалах справи паспорта споживчого кредиту, такий також було підписано ОСОБА_1 07.03.2024 електронним підписом одноразовим ідентифікатором, та вказаний паспорт споживчого кредиту містить повну інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, тип процентної ставки визначено фіксовану, реальна річна процентна ставка– 101094,05 %, а також порядок повернення кредиту та наслідки прострочення виконання або не виконання зобов`язання. 
Згідно із відповіді наданої АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 18.05.2026 в частині витребування доказів у справі, встановлено, що на імя ОСОБА_1 дійсно було емітовано платіжну картку, банківські реквізити якої повністю відповідають реквізитам платіжного засобу, зазначеного відповідачем при укладенні кредитного договору № 09968-03/2024 та згідно виписки за договором на вказану картку 07.03.2024 здійснено зарахування грошових коштів на суму 6 000,00 грн. 
Як встанволено із долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за наданим кредитом за договором № 09968-03/2024, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань за Договором про надання фінансового кредиту № 09968-03/2024 від 07.03.2024, утворилась заборгованість за наданим кредитом та загальний залишок заборгованості становить 24 000,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту – 6 000,00 грн; заборгованість за відсотками – 18 000 грн. 
Відповідачем під час судового розгялду справи факту отримання кредитних коштів у розмірі 6 000,00 грн у ТОВ «Аванс Кредит» та представленого розрахунку заборгованості, яка виникла внаслідок не виконання умов Договору про споживчий кредит, не спростовано, власного конррозрахунку суду не представлено. 
У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
14 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 14082024, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги, та як вбачається із витягу з реєстру боржників від 14.08.2024 до Договору факторингу № 14082024 (на підтвердження якого надано акт приймання-передачі від 14.08.2024 письмового та/або електронного реєстру боржників від 14 серпня 2024 року до Договору факторингу № 14082024) позивач набув право вимоги погашення заборгованості в тому числі і за Договором про надання фінансового кредиту № 09968-03/2024 від 07.03.2024, що укладений між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 .
Таким чином, суд прийшов до переконання, що із врахуванням матеріалів справи та вставновлених під час судового розгляду обставин, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору, при цьому будь-яких доказів на спростування викладених позивачем обставин та представлених доказів, відповідачем не надано.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).
Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відтак, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають відшкодуванню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 2 662,40 грн, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви судового збору.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи.
У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 42649746/01 від 02.01.2026, укладеного між позивачем ТОВ «Діджи Фінанс» та ФОП ОСОБА_2 , детального опису робіт (наданих послуг) щодо надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Діджи Фінанс», копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого на ім`я ОСОБА_2 та акта про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги ФОП ОСОБА_2 , встановлено факт надання позивачу послуг правової допомоги на загальну суму 6 000 грн. 
Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, тому слід стягнути з відповідача на користь позивача також понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000, 00 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268ЦПК України, ст. 525,526, 549, 610-612, 625, 634, 1054 ЦК України, суд - 

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту від 07.03.2024 у розмірі 24 000 (двадцять чотири тисячі) гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір в розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», місцезнаходження за адресою: 07406, Київська область, місто Бровари, вул. Симона Петлюри, 21 кв. 1, ЄДРПОУ: 42649746.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повне рішення суду складено 21.07.2026.

Суддя (підпис) Б.М. Гедз
З оригіналом згідно.
Оригінал рішення знаходиться в матеріалах цивільної справи № 462/4039/26. 
Суддя Б.М. Гедз