Дата документу 29.06.2026
Справа № 334/9818/25
Провадження № 2/334/764/26

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Козлової Н.Ю., за участю секретаря Александрової А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням 

встановив:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням вказавши, що ОСОБА_1 є власницею 47/100 частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування вказаної частини житлового будинку від 16.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Корицьким Є.Д., зареєстровано в реєстрі за №1660. За вказаною адресою, в частині будинку, який належить позивачці з 29.04.20210 року проживав та був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 . 
29 квітня 2015 ОСОБА_2 виїхав з постійного місця реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_1 . 
Отже, позивачка вважає, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є таким, що втратив право користування житловим приміщенням на підставі ст. 72 Житлового кодексу.
Ухвалою суду від 02.12.2025 року відкрито провадження по даній справі в порядку загального позовного провадження. 
Копію ухвали про відкриття провадження по справі надіслано відповідачу одночасно з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів. Роз`яснено про право на подання протягом п`ятнадцяти днів відзиву на позовну заяву.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. У судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Конверт повернувся на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили.
Інших процесуальних дій не вчинялося.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03.06.2026 року було закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином. В поданій позовній заяві позивачка просила суд розглянути справу без участі позивача або її представника. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Судова повістка, надсилалась відповідачу на зазначену адресу та шляхом публікації виклику до суду через веб портал «Судової Влади» 
Судом вживались заходи стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи.
Так, у призначені судові засідання відповідач не з`явився, поштові відправлені, направлені на його адресу повернулися на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надав, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч.8 ст. 178 ЦПК України.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Дослідивши письмові докази подані в обґрунтування позову, суд дійшов наступного висновку: 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Як встановлено в ході судового розгляду, позивачці ОСОБА_1 належить 47/100 частини будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування вказаної частини житлового будинку від 16.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу Корицьким Є.Д., зареєстровано в реєстрі за №1660. 
За вказаною адресою, в частині будинку, який належить позивачці з 29.04.20210 року проживав та був зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №6883-064-27 від 26.03.2025 року Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ряди та випискою з домової книги будинку АДРЕСА_1 .
З 29 квітня 2015 року, відповідач  ОСОБА_2 , зібравши усі свої речі виїхав з постійного місця реєстрації та мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою голови квартального комітету.
Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Зокрема така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2022 року у справі № 592/5041/21.
Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Тимчасова відсутність особи може бути безперервною, але не повинна перевищувати 6 - ти місяців. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення перериває строк тимчасової відсутності. Не має значення і причина відсутності, якщо остання не перевищила 6 - ти місяців.
Виходячи з наведеного, наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням (квартирою) у будинках державного і громадського житлового фонду, у разі їх відсутності у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців.
Судом встановлено, що відповідач більше шести місяців відсутня у житловому приміщенні розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованими та доведеними твердження позивача щодо наявності підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а тому приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82,259, 263-265, 268, 273, 280, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 908 грн. 
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя: Козлова Н. Ю.