ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/22193/25 | Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/238/26 | Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.28, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.262, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України |

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі: 

Головуючої -        ОСОБА_2  
Суддів -          ОСОБА_3 ,          ОСОБА_4 ,  
при секретарі — ОСОБА_5 
з участю: 
прокурора — ОСОБА_6 
обвинуваченого - ОСОБА_7 
захисника - ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі в рамках матеріалів кримінального провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 та захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - ОСОБА_10 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року, клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 ,-
ВСТАНОВИЛА:

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року  ОСОБА_7  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.262, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання за даними кримінальними правопорушеннями:
- за ч.2 ст.28, ч.1 ст. 162 КК України у вигляді 2 (двох) років обмеження волі;
- за ч.2 ст.262 КК України у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі;
- за ч.4 ст. 296 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;
- за ч.1 ст. 263 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, зарахувавши в строк відбування покарання строк перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, з моменту взяття під варту, тобто з 17.08.2025 по дату винесення вироку включно, тобто по 20.04.2026, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою - залишено без змін, продовживши його дію до 23.59 17.06.2026.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 16 червня 2026 року запобіжний захід застосований до ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено до 14 серпня 2026 року.
Від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, оскільки 14 серпня 2026 року спливає строк тримання під вартою обвинуваченого  ОСОБА_7 .
Враховуючи, що відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, тому 14 серпня 2026 року, спливає строк тримання під вартою обвинуваченого  ОСОБА_7 , суд, діючи відповідно до вимог ч.1 ст.331 КПК України, оскільки від прокурора надійшло клопотання про продовження строку тримання під вартою, вирішує питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого. 
Заслухавши клопотання прокурора, який вважає, що обвинуваченому  ОСОБА_7 слід продовжити термін тримання його під вартою, обвинуваченого та захисника, які заперечили проти продовження терміну тримання під вартою, вивчивши матеріали провадження, суд приходить до наступних висновків.
Так, прокурор у своєму клопотанні вказує про продовження існування встановлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливість ОСОБА_7 переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наявним ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Перевіряючи доводи прокурора щодо необхідності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження містяться достатні дані, які свідчать про продовження існування та не зменшення ризику можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року йому призначено покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.262, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України, що кримінальним проступком та тяжкими злочинами відповідно, у виді позбавлення волі, даних про особу обвинуваченого, а саме того, що він на утриманні дітей чи осіб похилого віку немає, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, а також з урахуванням обставин визначених ст. 178 КПК України, матеріального та сімейного стану, а також неможливості завершення апеляційного розгляду вказаного провадження до спливу строку дії попереднього рішення суду про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слід продовжити щодо останнього строк тримання його під вартою, а більш м`який запобіжний захід буде недостатнім для забезпечення запобігання встановленим ризикам. 
На думку апеляційного суду, наведені обставини в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може слугувати для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. 
Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».
Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підорюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.
Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.
Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.
За наведених обставин, та враховуючи дані, що містяться у матеріалах провадження, суд вважає доцільним задовольнити клопотання прокурора та продовжити строк тримання обвинуваченого  ОСОБА_7  під вартою на 2 місяці. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 183, 197, 331, 401 КПК України, - 
У Х В А Л И Л А:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 — задовольнити.
Продовжити обвинуваченому  ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 квітня 2026 року визнано винним у вчиненні  кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28, ч.1 ст. 162, ч.2 ст.262, ч.4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України, строк тримання під вартою на 2 місяці, тобто до 11 жовтня 2026 року включно. 
Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарження в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий 
Судді