ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/2468/24 
Провадження №2/477/1070/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року  Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді Козаченка Р.В., 
із секретарем судового засідання – Клюсевич-Шараповою Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором №194394 від 26 травня 2021 року в розмірі 15540 грн.
В позовній заяві зазначав, що 26 травня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №194394, відповідно до умов якого відповідачці був наданий кредит в сумі 3000 грн, строком на 24 дні, з умовою сплати відсотків за користування кредитом – 2% в день. 
17 лютого 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу №01-17/02/2022, відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №194394 від 26 травня 2021 року.
Посилаючись на те, що за час користування кредитом відповідачка належним чином не виконувала умови договору та не своєчасно сплачувала кредитні платежі, через що за нею утворилася загальна заборгованість у розмірі 15540 грн, просив стягнути з відповідачки на свою користь дану заборгованість та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10500 грн.
Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.
28 жовтня 2024 року представник відповідачки надав суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що в матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), а також відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник при укладанні договору. Вказав, що матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого зазначені у тексті договору, саме відповідачці. Крім цього позивачем не надано до позовної заяви доказів переказу коштів на рахунок, який за твердженням позивача належить відповідачці. 
Тому просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову.
27 лютого 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідачки, в якій зазначив, що відповідачкою було вчинено певну сукупність дій, спрямовану на отримання кредиту, тобто вона самостійно для себе визначила необхідний обсяг часу для ознайомлення з умовами договору, після чого проявила намір вступити з кредитодавцем в договірні відносини на умовах, визначених Правилами. У відповідності до умов укладеного договору його підписання здійснювалось електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону, вказаний позичальником при укладанні кредитного договору. Вказав, що договір, укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до Правил є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не було б укладено. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах, шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Тому твердження представника відповідача, викладені у відзиві, вважав необґрунтованими та просив суд задовольнити позовні вимоги.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, у своїй позовній заяві просив справу розглянути без його участі, позов задовольнити.
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явилися.
Суд, вважаючи за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.
26 травня 2021 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №194394, шляхом використання позичальником одноразового індентифікатора, відповідно до умов якого їй був наданий кредит у розмірі 3000 грн, строком на 25 днів, із стандартною процентною ставкою - 2% в день або 730% річних.
Підписанням договору відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами.
17 лютого 2022 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» був укладений договір факторингу №01-17/02/2022, у відповідності до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до боржників ТОВ «ЗАЙМЕР», в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №194394 від 26 травня 2021 року.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №194394 від 26 травня 2021 року відповідачка, в порушення взятих на себе зобов`язань, не здійснювала належне погашення існуючої заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим вона становить 15540 грн, з яких: 3000 грн – заборгованість за тілом кредиту; 12540 грн – заборгованість за відсотками.
Твердження представника відповідачки про те, що матеріали справи не містять доказів, підтверджуючих належність електронного платіжного засобу саме відповідачці, спростовується наданими доказами. Договір було укладено відповідно до норм чинного законодавства, а його умови були погоджені сторонами, про що свідчить підпис відповідачки в ньому. Тому вважає їх даними з метою уникнення відповідачки відповідальності від виконання умов кредитного договору. 
На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем доведена кредитна заборгованість відповідачки в загальній сумі 15540 грн, оскільки при укладенні вищевказаного договору вона була ознайомлена з його умовами, в тому числі й про нарахування процентів за користування ним. 
Дана заборгованість підлягає стягненню з відповідачки відповідно до положень статей 526, 549, 550, 611, 1054 ЦК України.
Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», з відповідачки підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, сплачений ним при поданні позову в сумі 2422 грн 40 коп.
Також суд вважає необхідним задовольнити вимогу позивача щодо стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу в розмірі 10500 грн на підставі долученого до матеріалів справи акту про отримання правової допомоги від 22 квітня 2025 року.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (04080, Київська область, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7, ЄДРПОУ: 42228158) заборгованість за кредитним договором №194394 від 26 травня 2021 року в розмірі 15540 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» (04080, Київська область, м. Київ, вул. Кирилівська, 82, офіс 7, ЄДРПОУ: 42228158) судовий збір, сплачений позивачем при поданні позову до суду, у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.
Повний текст рішення складено 03 липня 2026 року.

Суддя         Р.В. Козаченко