П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 562/3449/25
Провадження № 22-ц/4815/1249/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді – Шимківа С.С.,
суддів: – Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Хлуд І.П.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2026 року (ухвалене у складі судді Слободянюка Б.К.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1 звернувся до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Позов обґрунтовував тим, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26.06.2023 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від шлюбу у них є дві дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
11.06.2018 року Здолбунівським районним судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з відповідачки аліментів на утримання двох дітей.
Дочка ОСОБА_4 залишилася проживати разом з ним, де для неї створено усі належні умови для життя та розвитку.
Він самостійно займається вихованням та утриманням доньки, відповідачка систематично не сплачує аліменти.
На сьогоднішній день він є військовозобов`язаним, відтак у зв`язку з вихованням та утриманням дитини бажає у випадку необхідності підтвердити своє право на відстрочку від призову на військову службу з метою забезпечення найкращих інтересів своєї дочки, оскільки крім нього ніхто інший не займається її вихованням та утриманням.
Просив суд встановити факт самостійного виховання ним доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради про встановлення факту самостійного виховання дитини відмовлено.
Рішення мотивовано недоведеністю позовних вимог.
Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
Вказує, що самостійне виховання та утримання дитини особою за рішенням суду є достатньою підставою для відстрочки від мобілізації, звільнення військовослужбовця з військової служби. Для цього не потрібно доказів того, що ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно доньки, є безвісно відсутньою чи померлою, доказів ухилення матір`ю дитини від виконання своїх батьківських обов`язків (хоча докази ухилення матір`ю від виконання своїх батьківських обов`язків надані суду і зазначаються в судовому рішенні).
Твердження відповідачки про турботу про дитину є неправдивими, оскільки вона не проявляє фактичного інтересу до життя дитини, не обізнана про поточний стан здоров`я дитини, не цікавиться результатами медичних обстежень, не знає коло її актуальних інтересів, вподобань, хобі та потреб, харчових смаків, розмір ноги, одягу тощо.
Тобто, з 2017 року відповідачка не спілкувалася з дитиною, не шукала контакту з нею, і не намагалася забрати дитину до себе за кордон.
Дитина сама проявляє бажання жити з батьком, а не з матір`ю. 
Дитина, враховуючи її вікові особливості і рівень ї розумово розвитку цілком свідомо виявляє бажання жити саме з батьком, а не з матір`ю.
Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове – про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07.05.2002 року, який розірвано рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26.06.2023 року, яке набрало законної сили.
Під час перебування сторін у шлюбі народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).
ОСОБА_1 , разом з дочкою ОСОБА_4 , зареєстровані і проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданої Здолбунівською міською радою 03.06.2025 року (а.с. 9).
Як вбачається з Акту обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання сім`ї, який складено Службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради 05.06.2025 року, в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_1 та його дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В квартирі створені необхідні умови для проживання, дитина має окрему кімнату, яка облаштована відповідно до її вікових потреб, дитина забезпечена усім необхідним для проживання, виховання та розвитку (а.с. 10).
Судовим наказом, виданим 11.06.2018 року Здолбунівським районним судом Рівненської області з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 12).
Відповідно до характеристики, виданої Копитківським ліцеєм, ОСОБА_4 навчається в ліцеї з першого класу, за період навчання характеризується позитивно. Проживає удвох з татом. Успіхами дитини в школі цікавиться батько, мати не цікавиться та не приймає участі у шкільному житті ОСОБА_5 (а.с. 13).
Згідно з довідкою, виданою ТОВ "Леонтранссервіс" 09.07.2024 року ОСОБА_1 дійсною працював в ТОВ "Леонтранссервіс" сторожем з 06.01.2017 року на день видачі довідки (09.07.2024 рік). За період з січня 2024 року по червень 2024 року отримав дохід у загальному розмірі 48067 грн 98 коп (а.с. 20).
Відповідно до розрахунку заборгованості виданого 09.02.2026 року станом на 01.02.2026 року заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 становить 24196,66 грн (а.с. 17-19).
ОСОБА_1 , вважаючи доведеним факт самостійного виховання та утримання ним доньки ОСОБА_5 , звернувся з цим позовом до суду, для встановлення вказаного факту судовим рішенням.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України "невідчужуваність" сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Вказаний підхід до вирішення справ про факту одноосібного виховання дитини одним із батьків відповідає практиці Верховного Суду, висловленій у постановах Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, від 13 листопада 2025 року у справі № 592/20023/23, від 02 липня 2025 року у справі № 199/4800/24, від 28 листопада 2025 року у справі № 760/2822/25, від 20 січня 2026 року у справі № 137/1845/24.
Апеляційний суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дитини, проти задоволення позову вона заперечувала, як і відсутні докази, що свідчать про неможливість останньої виконувати свої батьківські обов`язки.
Окрім того, наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності не підтверджують того, що мати взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дитини, або не бажає цього роботи. Саме доведення позивачем цього факту має вирішальне правове значення.
За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 09 квітня 2026 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя      Шимків С.С.

Судді:  Боймиструк С.В.

 
Хилевич С.В.