Справа № 420/7771/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 серпня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ТОВ “Азимут-Трейд” до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Позивач звернувся з позовною заявою до Одеської митниці, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA500090/2026/000006/2 від 10.02.2026 р. 
Одеською митницею заявлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні у загальному провадженні, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки розмір скорегованої митної вартості становить 1 030 677,40 грн, справа не відноситься до справ незначної складності, має виняткове значення для Одеської митниці як органу державної влади та бюджету України в цілому, а обставини по справі потребують надання усних пояснень.
Суд відхиляє заявлене клопотання, оскільки предметом спору у цій справі є митне оформлення товару яке здійснювалось на підставі електронних митних декларацій, письмових документів наданих позивачем до митного органу. В подальшому, контактування позивача з митними органом щодо розмитнення товару, в тому числі прийняття картки відмови, корегування митної вартості відбувалось через електронний кабінет. 
У цій справі, сторони у своїх заявах по суті, а саме - у позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив та запереченнях, обґрунтовують свої правові позиції посилаючись на первинні документи які є ідентичними та наявні у обох сторін і які надані суду. Інших письмових доказів вже не може бути надано в силу їх відсутності. 
Таким чином, кожна зі сторін детально виклала свою правову позицію щодо суті спору, а також по кожному письмовому доказу, що виключає потребу їх дослідження безпосередньо в судовому засіданні. 
Викладення своєї позиції митним органом письмово у відзиві, запереченнях, не обмежує його можливості викласти її ґрунтовно, а тому проголошення такої ж позиції в судовому засіданні шляхом зчитування відзиву, не є на думку суду переконливим аргументом для слухання справи в судовому засіданні. Розгляд справи у письмовому провадженні є однією із форм здійснення судочинства і не позбавляє сторони заявляти клопотання по справі у письмовому вигляді, не зменшує обсяг дослідження доказів та не впливає на їх оцінку судом.
Жодних клопотань у цій справі окрім даного, сторонами не заявлено, справа є незначної складності, а тому її розгляд у письмовому провадженні не впливає на доступ до правосуддя та не обмежує права сторін. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачі зазначили, що між ТОВ «Азимут - Трейд» - Покупець, та YAYLA AGRO GIDA SAN.VE TIC. A.S. (Туреччина) – Продавець, було укладено Контракт №TD21-2509001880, щодо поставки товару – рис довгий, рис гроскі, умови поставки – «FOB», Мерсін, Туреччина. Митна вартість товарів, заявлених до митного оформлення, була визначена за ціною договору. З метою митного оформлення подано до Одеської митниці митну декларацію 26UA500090001859U8 від 05.02.2026 року. Від відповідача надійшло повідомлення про витребування додаткових документів на підтвердження складових митної вартості. У відповідь Декларантом надіслано лист разом з яким було надано додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості та викладено аргументи щодо безпідставності зауважень та вимоги надати додаткові документи. Відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови в прийнятті митної декларації, які є протиправними, оскільки надали всі необхідні документи для розмитнення товару за ціною вказаною у декларації. Просять задовольнити позовні вимоги.
Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що під час здійснення митного оформлення за митною декларацією № 26UA500090001859U8 від 05.02.2026, надані документи, зазначені в графі 44 МД. Оскільки в документах містились розбіжності, та не містилися всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а також не подані витребувані митницею додаткові документи, які підтверджують митну вартість товарів, то зазначені обставини, у відповідності до п.2 ч.6 ст. 54 МКУ, були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів та відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивачі подали відповідь на відзив в якій навели обґрунтування, що вже викладені у позовній заяві.
Одеська митниця подала заперечення на відповідь на відзив, в яких не погоджується з аргументами, викладеними у відповіді позивача на відзив Одеської митниці.
Судом встановлені такі обставини по справі.
29.09.2025 року, між ТОВ «Азимут - Трейд» - Покупець, та YAYLA AGRO GIDA SAN.VE TIC. A.S. (Туреччина) – Продавець, було укладено Контракт №TD21-2509001880 відповідно до якого Продавець зобов`язується на умовах та спосіб визначений Додатками до Контракту поставляти Покупцю товар – рис довгий, рис гроскі, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити Товар. Умови поставки FOB Мерсін, Туреччина.
Відповідно до інвойсу від 01.01.2026р., сторонами визначено асортимент товару, його попередню вартість, умови оплати та доставки. Вартість товару визначена сторонами на рівні 622 800,00 доларів США. 
За поставлений Товар Покупець розрахувався відповідно до умов Контракту, що підтверджують платіжні документи від 12.11.2025р., 14.10.2025р., 15.10.2025р., 17.10.2025р., 24.10.2025р., 03.10.2025р., 10 .10.2025р.
Перевізником відповідно до Контракту №5 від 01.02.2024р., є «ENERGY EG CO» Egypt. 
Компанія експедитор відповідно до Договору №197-ЮГЛ від 03.06.2022р. – ТОВ «Юнайтед Глобал Лоджистік». 
З метою митного оформлення товару декларантом подано до Одеської митниці митну декларацію: 26UA500090001859U8 від 05.02.2026 року та документи (графа 44).
Під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією (МД) № 26UA500090001859U8 від 05.02.2026 встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності та не містяться всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів № UA500090/2026/000006/2 від 10.02.2026, а саме: 
1) Декларантом надано платіжні інструкції в іноземній валюті від 03.10.2025 №53, від 10.10.2025 №58, від 14.10.2025 №59, від 15.10.2025 № 60, від 17.10.2025 № 62, від 24.10.2025 № 69, від 12.11.2025 № 80, які не містять обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підписи відповідальної особи платника виконано власноручно, але печатка банка накладена у електронному вигляді з використанням ЕЦП.
2) У поданому коносаменті від 07.01.2026 № 2 у якості умов оплати фрахту зазначено: «freight payable as per Charter-Party». Проте, зазначений документ до митного оформлення не надавався, що унеможливлює здійснення перевірки оплати витрат на транспортування оцінюваних товарів до порту ввезення на митну територію України та відповідно перевірки правильності виконання та додержання умов поставки FOB Mersin; згідно із загальноприйнятими міжнародними правилами Charter Party (чартер-партія) – це договір, що укладається між власником судна та наймачем та є основою для морської торгівлі та транспортування вантажів. Цей договір регулює умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо. Ненадання до митного оформлення транспортного (перевізного) документа Charter Party як невід`ємної частини коносаменту № 2 від 07.01.2026 не дає права митному органу впевнитись у достовірності заявлених відомостей, що мають вплив на правильність визначення митної вартості, у тому числі, умов поставки FOB Mersin, зокрема, щодо наймача судна, умови найму судна, включаючи терміни, маршрут, перелік послуг, тариф, умови оплати, умови вантажу, додаткові витрати тощо.
3) Митна декларація країни відправлення від 05.01.2026 № 26330100EX00001109 не може бути взята до уваги як документ, що підтверджує заявлену митну вартість товарів, оскільки: складена раніше дати коносаменту від 07.01.2026 № 2, не містить відомостей про документи (контракт, проформа-інвойс, інвойс), на підставі яких здійснювався експорт товару.
4) У графі 44 декларантом зазначено характер зовнішньоекономічного контракту –прямий з виробником (код 4104), що згідно з Класифікатором документів, сертифікатів, дозволів та додаткової інформації, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 «Про затвердження відомчих класифікаторів інформації з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій», є зовнішньоекономічним контрактом купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів. Однак, зазначене не підтверджується поданими до митного оформлення товаросупровідними документами, а саме контракт від 29.09.2025 №TD21-2509001880, від 06.01.2026 Додаткова угода №1, №2 відсутні відомості щодо інформації про виробника товару.
5) В сертифікаті про походження товару № Е 1407925 від 09.01.2026 у графі 3 зазначена країна походження Аргентина але згідно опису гр. 31 МД виробник YAYLA AGRO GIDA SAN. VE TIC. A.S. (ТR). Отже, з огляду на пункт 4 частини другої статті 53 Кодексу декларантом не надано належних документальних підтверджень ціни, що фактично сплачена за оцінюваний товар. Таким чином виникли підстави вважати, що в наданих документах зазначені помилкові або недостовірні відомості, які мають вплив на правильність визначення митної вартості та потребують уточнення.
На підставі ч.3 ст.53 Митного кодексу України Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання додаткових документів які не передбачені Митним кодексом України.
Декларант додатково надіслав лист від 10.02.2026 №10/02-5 в якому митний орган повідомлено, що надає додатково: 1) прайс - лист від продавця товару (термін дії якого 05.10.2025); 2) Угоду між перевізником і судновласником (фактично угода не надавалась) ; 3) реєстр операцій за період; 4) Декларація виробника від продавця товару згідно з яким рис країна походження Аргентина, що суперечить графі 31 МД (Країна виробництва- TR.) та листом б/н від 10.02.2026 повідомив, що додаткові документи надаватись не будуть.
Митний орган зазначає, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 МКУ, розбіжності не спростовано.
За поданою митною декларацією митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів: №UA500090/2026/000006/2 від 10.02.2026р та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA500090/2026/000034, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів та запропоновано декларанту подати нову митну декларацію з урахуванням рішення про коригування митної вартості.
Позивач вважає прийняті рішення про коригування митної вартості та картку відмови протиправними, такими, що порушують його права і законні інтереси.
Вирішуючи питання про правомірність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товару, суд враховує такі приписи діючого законодавства.
Відповідно до ч. 3 ст. 318 МК України, митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Статтею 49 МК України визначено, що митна вартість товарів - це вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 4 та 5 ст. 58 МК України, митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 1 ст. 51 МК України встановлено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант який заявляє митну вартість товару зобов`язаний подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості. Однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. 
До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів.
Згідно з ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частиною 2 встановлений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Зокрема, статтею 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів. Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні. У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: (далі їх перелік). 
Також згідно з частиною 6 вищевказаної статті, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки, або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак, наведені приписи зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.
У цій справі при декларуванні товару позивач визначив його митну вартість виходячи саме з ціни угоди, що підлягала сплаті згідно до умов контракту, інвойсу та інших документів постачальника, враховуючи витрати на перевезення, за умовами поставки CFR.
Висновки суду щодо прийнятого рішення відповідача є наступними. 
1) Щодо невідповідності платіжних інструкцій Положенню № 216, позивач зазначив, що митним органом не встановлено й не доведено жодної розбіжності у сумі платежу, сторонах платежу, призначенні платежу чи зв`язку платежу з контрактом та інвойсом. Сам факт електронної форми окремих реквізитів банківського документа не позбавляє його юридичної сили та не може бути самостійною підставою для невизнання заявленої митної вартості. Факт оплати підтверджений банківськими документами, сума співпадає з інвойсом.
Суд погоджується з обґрунтуваннями позивача і зазначає, що оскільки відповідач жодним чином не оспорює факт розрахунків, а лише викладає свої зауваження щодо платіжних інструкції, які на думку суду, оформлені належним чином, про що свідчить виконання банківських операцій, то висновки митного органу є надуманими та нікчемними.
Відповідно до п. 54 ст. 1 ЗУ “Про платіжні послуги” № 1591-ІХ від 30.06.2021 року платіжна інструкція — це розпорядження ініціатора (платника або іншої уповноваженої особи) надавачеві платіжних послуг (банку) щодо виконання платіжної операції.
Митний орган у своєму рішенні не зазначає, яким чином, встановлені на їх думку невідповідності платіжних інструкцій «Положенню про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів», що затверджене Постановою НБУ 28.07.2008 № 216, вплинули на митну вартість товару, за умови, що банк таких невідповідностей не встановив, та здійснив повне перерахування коштів.
Суд зазначає, що контроль за відповідністю платіжних інструкцій вимогам вказаного Положення № 216 здійснює банк, а не митний орган.
2. Щодо зазначення у коносаменті від 07.01.2026 № 2 у якості умов оплати фрахту: «freight payable as per Charter-Party», але не надання такого документу, позивач зазначив, що не надання Charter Party не є самостійною та достатньою підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості, оскільки стаття 53 МКУ не містить обов`язку декларанта подавати саме цей документ у кожному випадку. Для цілей митного контролю підлягає перевірці числове значення транспортних витрат, а не всі цивільно-правові умови фрахтування судна між третіми особами. Декларантом витрати на транспортування були окремо заявлені та включені до митної вартості, а митний орган не навів конкретного розрахунку, які саме числові складові не піддаються перевірці без Charter Party.
Суд підтримує позицію позивача і зазначає, що митний орган лише констатував, що не було надано вказаний документ, але в той же час, жодним чином не спростовані задекларовані транспортні витрати позивача. Митний орган не наводить конкретних розрахунків які стосуються поданих транспортних документів та документів про вартість перевезення, не зазначає яка неврахована сума могла вплинути на митну вартість товару.
Зазначене не відповідає вимогам частини 2 статті 55 МКУ щодо належного обґрунтування причин невизнання вартості та числового обґрунтування коригування.
3) Щодо митної декларації країни відправлення, суд зазначає, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 53 МКУ декларація країни відправлення не є основним документом при поданні митної декларації і може бути подана лише коли встановлені розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Про такі обставини митний орган у своєму рішенні не зазначає.
4) Щодо зовнішньоекономічного контракту позивач зазначив, що зауваження митного органу щодо зазначення в графі 44 коду “прямий контракт з виробником” не стосується числових значень митної вартості та не спростовує ціну договору, інвойс, оплату або інші складові вартості. YAYLA AGRO GIDA SAN.VE TIC. A.S. є виробником імпортованого товару. Митниця плутає поняття виробник продукції та країна походження сировини, та посилаючись на цю обставину мав надати докази того, що виробником товару є інша компанія, чого зроблено не було.
Суд зазначає, що митному органу надано декларацію виробника, де чітко зазначено, що компанія YAYLA AGROGIDA SAN.VE TIC. A.S. є саме виробником товару, що фактично спростовує викладені відповідачем зауваження з цього питання.
Виявлені розбіжності у сертифікаті погодження товару за умови підтвердження виробника не впливають на визначення митної вартості за ціною контракту.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 53 МКУ обов`язковими документами для підтвердження митної вартості являються контракт, інвойс, транспортні документи та інші документи, що містять числові значення складових митної вартості. 
Закон не встановлює обов`язку зазначення виробника або торговельної марки саме у контракті чи інвойсі як передумови застосування методу визначення вартості за ціною договору. Визначальним є підтвердження ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, та її числових складових. 
Суд вважає, що митним органом не доведено, що зазначення конкретного виробника впливає на числове значення заявленої митної вартості або що фактична ціна товару є іншою, ніж задекларована. Факт відсутності виробника у тексті контракту чи інвойсу, не свідчить про недостовірність ціни. Митний орган не встановив наявності іншого виробника або іншої торговельної марки, які б обумовлювали інший рівень ціни, а лише констатував факт.
Наведені у рішеннях митного органу застереження, не є такими, що унеможливлюють визначення вартості цих товарів за основним методом, оскільки використані декларантом відомості підтверджені документально, визначені кількісно і є достовірні, тобто наявні всі складові митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні. А тому не можуть застосовуватись другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 МК України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що надані разом з митними деклараціями документи у своїй сукупності є достатніми для перевірки митної вартості визначеної відповідно до ціни контракту.
Вивчивши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, дослідивши письмові докази надані сторонами та враховуючи приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки позивачем доведені ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
В той же час, відповідач не надав суду належні та допустимі докази, не навів правові обґрунтування правомірності прийнятого рішення, яке на думку суду не відповідає вимогам зазначеним у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню на користь позивача.
Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ТОВ «Азимут - Трейд» задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати Рішення Одеської митниці про коригування митної вартості №UA500090/2026/000006/2 від 10.02.2026 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (ЄДРПОУ 44005631) на користь ТОВ «Азимут - Трейд» (65005, Одеська обл., місто Одеса, вул. Мельницька, будинок 24А, ЄДРПОУ 34986223) судовий збір у сумі 11 957,80 гривень.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.