ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року | Справа №160/300/26

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:
визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вчинити дії по здійсненню ОСОБА_1 перерахунку пенсії відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 16.01.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16.01.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, оскільки після її призначення з 01.07.2022 він продовжив працювати, а нині перебуває на військовій службі. Позивач вважає, що відповідно до статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 та постанови правління Пенсійного фонду України від 18.05.2018 № 10-1 органи Пенсійного фонду України щороку з 1 квітня самостійно проводять перерахунок пенсій працюючим пенсіонерам без додаткового звернення особи, а наведені норми не містять обмежень, на які послався відповідач. Позивач зазначає, що працює та проходить військову службу офіційно, з нарахованих йому виплат сплачуються відповідні податки та внески, а тому відповідач не може не володіти необхідними відомостями реєстру застрахованих осіб. Відмову відповідача, викладену в листі від 21.02.2025, у якому проведення перерахунку пов`язано з майбутнім звільненням позивача з військової служби, позивач вважає незаконною та необґрунтованою, зокрема з огляду на дію воєнного стану та характер служби.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 257 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив у повному обсязі. Відповідач зазначив, що позивач з 01.07.2022 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Відповідач послався на статтю 2 цього Закону, за якою у разі призову пенсіонера з числа військовослужбовців на військову службу під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття його на службу за контрактом виплата пенсії не припиняється, а після звільнення із служби виплата пенсії здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років. Відповідач також послався на порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій за вказаним Законом, за яким відповідні документи готуються уповноваженим органом (структурним підрозділом) за останнім місцем служби, на статтю 43 Закону № 2262-XII та пункт 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, і зазначив, що у разі повторного звільнення зі служби позивачу необхідно звернутися до уповноваженого підрозділу за останнім місцем служби з питання оформлення матеріалів для призначення пенсії за вислугу років з урахуванням додаткової вислуги років (загального страхового стажу). Відповідач наголосив, що органи Пенсійного фонду України у своїй діяльності керуються нормами чинного законодавства та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність порушеного права особи на момент її звернення до суду.
Розгляд справи здійснено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини першої статті 257 та частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є пенсіонером з числа осіб, звільнених зі служби. Згідно з протоколом за пенсійною справою № 0406028962 позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно із Законом України від 09.04.1992 № 2262-XII з 01.07.2022 довічно. Умовами призначення пенсії визначено вислугу років 30 (у календарному обчисленні 12,5) у розмірі 55 відсотків грошового забезпечення; дата звернення за призначенням пенсії - 16.08.2022; дата звільнення зі служби - 30.06.2022. Ці обставини підтверджуються також листом відповідача та не заперечуються сторонами.
З 03.02.2023 позивач проходить військову службу, що підтверджується довідкою про доходи від 20.01.2025 № 3.29/250, виданою за місцем проходження служби, та копією військового квитка. Позивач також надав копію посвідчення учасника бойових дій.
16.01.2025 позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії з тих підстав, що після її призначення він продовжував працювати та перебуває на військовій службі. Звернення надійшло до відповідача 06.02.2025 за вх. № 4957/Я-0400-24.
Листом від 21.02.2025 № 9184-4957/Я-01/8-0400/25 «Про надання відповіді» Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що йому з 01.07.2022 призначено пенсію за 30 років загального страхового стажу відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII, навело зміст статей 2 і 43 цього Закону, пункту 2 розділу I та пункту 2 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402, а також пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, і зазначило, що у разі повторного звільнення зі служби позивачу необхідно звернутися до уповноваженого структурного підрозділу за останнім місцем служби з питання оформлення матеріалів для призначення пенсії за вислугу років з урахуванням додаткової вислуги років (загального страхового стажу).
Суд зазначає, що зазначений документ за своєю формою та змістом є відповіддю на звернення громадянина, наданою в порядку Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян», а не рішенням суб`єкта владних повноважень як актом індивідуальної дії. Водночас цим листом відповідач фактично відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії, і саме такі дії (відмова) є предметом оскарження у цій справі, що узгоджується і зі змістом заявлених позовних вимог.
Не погоджуючись із відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Вирішуючи справу по суті, надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Позовні вимоги ґрунтуються на статті 42 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). Частиною четвертою статті 42 Закону № 1058-IV передбачено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі.
Механізм проведення такого перерахунку визначено Порядком проведення перерахунку пенсії без додаткового звернення особи відповідно до частини четвертої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 18 травня 2018 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 20 червня 2018 року за № 714/32166 (далі - Порядок № 10-1).
Згідно з пунктом 1 Порядку № 10-1 цей Порядок визначає механізм проведення перерахунку пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», щороку з 01 квітня без додаткового звернення осіб, які після призначення пенсії продовжували працювати.
Пунктом 2 Порядку № 10-1 встановлено, що цей Порядок не поширюється на пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 Закону.
Зі змісту наведених норм вбачається, що механізм щорічного автоматичного перерахунку пенсії без додаткового звернення особи, запроваджений частиною четвертою статті 42 Закону № 1058-IV та Порядком № 10-1, поширюється виключно на пенсії, призначені відповідно до Закону № 1058-IV, і не є універсальним для всіх видів пенсій.
Пенсійне забезпечення позивача за Законом № 1058-IV не здійснюється. Як установлено судом і не заперечується сторонами, пенсію позивачу призначено за вислугу років відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII).
Закон № 2262-XII є спеціальним законом, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, тобто встановлює умови пенсійного забезпечення, відмінні від тих, що діють у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Зокрема, пунктом «б» статті 12 Закону № 2262-XII передбачено призначення пенсії за вислугу років особам, які досягли 45-річного віку та мають визначену цією нормою тривалість страхового стажу, з якого не менше 12 календарних років і шести місяців становить військова служба. Саме на таких умовах, як убачається з протоколу за пенсійною справою, позивачу і призначено пенсію.
Статтею 2 Закону № 2262-XII визначено, що пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийняття за контрактом на військову службу чи службу цивільного захисту, в тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби таких осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, служби цивільного захисту, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.
Наведена норма є спеціальною і прямо врегульовує становище пенсіонера з числа військовослужбовців, який під час дії особливого періоду повернувся на військову службу. Для таких осіб законодавець передбачив не щорічний автоматичний перерахунок пенсії під час проходження служби, а збереження виплати раніше призначеної пенсії на весь час служби та врахування додаткової вислуги років після фактичного звільнення зі служби. Отже, право позивача на врахування періоду військової служби, розпочатої 03.02.2023, не заперечується і не втрачається, проте реалізується в порядку та у строк, встановлені статтею 2 Закону № 2262-XII, а не за правилами частини четвертої статті 42 Закону № 1058-IV.
Відмінним є і спосіб обчислення пенсій за Законом № 2262-XII. Статтею 43 Закону №2262-XII установлено, що пенсії особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, оклади та/чи доплати за військове (спеціальне) звання, процентну надбавку (доплату) за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 передбачено, що розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.
Перерахунок раніше призначених за Законом № 2262-XII пенсій також має власний механізм: він урегульований статтею 63 Закону № 2262-XII та Порядком проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45. Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що пенсії, призначені відповідно до Закону, у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії за Законом № 2262-XII визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за № 135/13402 (далі - Порядок № 3-1). Пунктом 2 розділу I Порядку № 3-1 передбачено, що заява про призначення пенсії за вислугу років подається військовослужбовцем, звільненим зі служби, та особою, яка має право на пенсію згідно із Законом, за формою, наведеною у додатку 1 до цього Порядку (заява про призначення/перерахунок пенсії), до органу, що призначає пенсію, через уповноважений орган (структурний підрозділ), який здійснює підготовку документів, необхідних для призначення пенсій, за останнім місцем служби. Пунктом 2 розділу II Порядку № 3-1 визначено перелік документів, що додаються до такої заяви, зокрема подання про призначення пенсії, підготовлене уповноваженим органом, витяги з наказів про звільнення та (або) виключення зі списків особового складу, розрахунок вислуги років для призначення пенсії, грошовий атестат та довідка про щомісячні додаткові види грошового забезпечення і премію.
Таким чином, законодавство, яке регулює пенсійне забезпечення позивача, є відмінним від законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а перерахунок призначеної позивачу пенсії має власні підстави, механізм та процедуру, що не збігаються з тими, які передбачені частиною четвертою статті 42 Закону № 1058-IV та Порядком № 10-1. Постанова правління Пенсійного фонду України від 18.05.2018 № 10-1 до осіб, яким пенсію призначено за Законом № 2262-XII і які продовжують військову службу, не застосовується.
Крім того, суд звертає увагу, що пунктом 2 Порядку № 10-1 із сфери його дії прямо виключено пенсіонерів, яким призначено пенсію за вислугу років на умовах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення», та які не досягли віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV. Позивачу пенсію за вислугу років призначено на умовах, передбачених іншим спеціальним законом - Законом № 2262-XII, а тому дія Порядку № 10-1 не поширюється на нього тим більше, оскільки його пенсію взагалі не призначено відповідно до Закону № 1058-IV. Водночас наведене положення підтверджує послідовність підходу нормотворця: механізм щорічного автоматичного перерахунку не застосовується до пенсій за вислугу років, призначених особам, які не досягли загального пенсійного віку. Позивач, 1970 року народження, такого віку не досяг ані на день звернення до відповідача (16.01.2025), ані на день ухвалення цього рішення.
Надаючи оцінку доводам позивача, суд виходить з такого.
Довід позивача про те, що норми, на які він посилається, не містять обмежень, застосованих відповідачем, суд відхиляє. Такі обмеження прямо закріплені у пунктах 1 і 2 Порядку № 10-1: сферу дії цього Порядку обмежено пенсіями, призначеними відповідно до Закону № 1058-IV, а пенсії за вислугу років, призначені особам, які не досягли віку, встановленого статтею 26 цього Закону, з-під його дії виключено. Сама ж частина четверта статті 42 Закону № 1058-IV регулює перерахунок пенсій, призначених за цим Законом, і не може бути застосована до пенсії, призначеної за іншим законом.
Довід позивача про те, що він працює та проходить військову службу офіційно, з нарахованих йому виплат сплачуються страхові внески, а тому відповідач володіє необхідними відомостями реєстру застрахованих осіб, наведених висновків не спростовує. Сплата єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та наявність відомостей у реєстрі застрахованих осіб самі по собі не змінюють ані виду призначеної пенсії, ані закону, відповідно до якого її призначено, а отже, не породжують для органу Пенсійного фонду України обов`язку провести перерахунок пенсії за механізмом, який на таку пенсію не поширюється. Дані про грошове забезпечення, з якого сплачено єдиний внесок, ураховуються при обчисленні пенсії за правилами статті 43 Закону № 2262-XII та актів Кабінету Міністрів України після подання документів, передбачених Порядком № 3-1.
Не заслуговує на увагу і довід позивача про те, що перерахунок мав бути проведений без його додаткового звернення. Автоматичність перерахунку, передбачена частиною четвертою статті 42 Закону № 1058-IV та Порядком № 10-1, стосується виключно кола осіб, охопленого цим Порядком. Для пенсій, призначених за Законом № 2262-XII, установлено інший порядок, який передбачає підготовку відповідних документів уповноваженим органом (структурним підрозділом) за останнім місцем служби та подання їх до органу, що призначає пенсію. Матеріали справи не містять доказів того, що передбачені пунктом 2 розділу II Порядку № 3-1 документи готувалися чи подавалися відповідачеві.
Посилання позивача на постанову Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 суд також відхиляє. Цією постановою, що має назву «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році», врегульовано питання індексації пенсійних і страхових виплат у 2025 році; вона не встановлює механізму перерахунку пенсії у зв`язку з набуттям страхового стажу після її призначення і не поширює дію частини четвертої статті 42 Закону № 1058-IV на пенсії, призначені за іншими законами. Крім того, цю постанову прийнято 25.02.2025, тобто після звернення позивача до відповідача (16.01.2025) і після надання відповідачем відповіді (21.02.2025), а отже, вона не могла бути покладена в основу оскаржуваних дій.
Посилання позивача у позовній заяві на Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, та на Закон України «Про прокуратуру» до спірних правовідносин не стосуються, оскільки предметом спору не є ані підтвердження періодів роботи, ані пенсійне забезпечення прокурорів.
Суд не залишає поза увагою доводи позивача про те, що він перебуває на військовій службі в умовах воєнного стану і може не дожити до звільнення зі служби, з яким відповідач пов`язує можливість урахування додаткової вислуги років. Суд усвідомлює значущість цих обставин для позивача. Разом з тим суд не наділений повноваженнями запроваджувати не передбачений законом механізм перерахунку пенсії або поширювати дію норми, розрахованої на інші відносини, на відносини, які нею не охоплюються, оскільки це суперечило б принципу законності та частині другій статті 19 Конституції України. Водночас стаття 2 Закону № 2262-XII гарантує позивачу, що виплата раніше призначеної пенсії на час проходження ним військової служби не припиняється, а після звільнення зі служби пенсія виплачується з урахуванням додаткової вислуги років; якщо ж новий розмір пенсії виявиться нижчим за той, який особа отримувала до повторного прийняття на службу, виплата здійснюється у попередньому розмірі. Отже, набутий позивачем після 03.02.2023 період служби для цілей його пенсійного забезпечення не втрачається.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що відповідач, відмовляючи позивачу у проведенні перерахунку пенсії відповідно до статті 42 Закону № 1058-IV, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Оскаржувані дії відповідача є правомірними, а тому відсутні підстави як для визнання їх протиправними, так і для зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу з 16.01.2025.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Перевіривши оскаржувані дії відповідача за наведеними критеріями, суд не встановив їх невідповідності жодному з них.
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність оскаржуваних дій, натомість позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються заявлені ним вимоги.
Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити повністю.
Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова