Справа № 464/483/26
пр.№ 2/464/1252/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.07.2026 року
Сихівський районний суд м.Львова 
в складі: головуючої-судді  Бойко О.М.
секретар судового засідання  Константинова С.С.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Кредит-Капітал'' до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

позивач звернувся в суд із позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 34780,42 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 662,40 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 15.12.2016 між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №93341335000. Відповідачу було надано кредит у розмірі 30 000 грн. шляхом відкриття карткового рахунку. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язаний здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати нараховані проценти у строки, передбачені цим договором, однак таких відповідач не виконав, у зв`язку із чим утворилась заборгованість. 22.07.2021 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Кредит капітал" було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників, у тому числі і до відповідача ОСОБА_1 . Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається з заборгованості за кредитом - 29 645 грн 06 коп, нарахованих відсотків - 5 059 грн 82 коп, заборгованість за комісією - 75 грн. Враховуючи наведене, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, просить позов задоволити. Крім того, просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. та сплачений судовий збір. Просить позов задоволити.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що при підписанні договору йому не було роз`яснено умов договору, нарахування будь-яких штрафних санкцій, тощо. Крім того, він є учасником бойових дій і на нього поширюються зазначені гарантії щодо ненарахування відсотків за користування кредитом, однак незважаючи на це фінансовою установою нараховано йому заборгованість з відсотків за кредитом, що призводить до порушення його прав, як військовослужбовця та учасника бойових дій, витрати на правову допомогу вважає завищеними та не підтвердженими належними доказами.
Представник позивача подав відповідь на відзив, в якому зазначає що відповідачу надавалась інформація щодо умов договору, з якою він ознайомився та підтвердив підписом факт ознайомлення із кредитним договором. Підписуючи даний договір відповідач погодився, що він до його підписання ознайомився з усіма умовами, на яких банк здійснює кредитування, а також свідомо обрав умови, викладенні у кредитному договорі. Відтак, твердження про незнання та непроінформованість відповідача щодо укладення та умов договору є безпідставними та такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Наявність підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Також, вважає аргументи відповідача про звільнення від сплати процентів уникненням відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором №93341335000 від 02.04.2016 року, оскільки останній не надавав жодних відомостей про такі службу до чи під час нарахування відсотків. Щодо витрат на правову допомогу, то позивачем було надано повний перелік найменування послуг та час витрачений на них.
Відповідач подав відповідь на відзив, зазначає що позивач визнає аргументи щодо неправомірності нарахування відсотків учаснику бойових дій, оскільки зазначає, фінансовій установі не було відомо, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, проте наполягає на їх стягненні, оскільки такі нараховані за попередні періоди, однак не надається жодних підтверджень чи розрахунків на їх нарахування. Проте, якщо такі дійсно нараховані раніше то до таких нарахувань необхідно застосовувати строк позовної давності, про застосування якого він заявляє.
Представник позивача в судовому засіданні не з`явився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав в повному обсязі, просить справу розглядати у його відсутності.
Відповідач та його представник в судовому засіданні запеерчили вимоги позову, при цьому, відповідач зазначив, що дійсно укладав кредитних договір, користувався кредитною карткою до 2021 року, не заперечив того, що розмір використаних кредитних коштів на час припинення користування кредитною карткою становив близько 29 тис. грн. Однак, заперечує наразовані відсотки, оскільки незрозуміло за який період такі нараховано, якщо з 2016 року, то щодо таких сплив строк позовної давності, якщо в подальшому то з 13.02.2022 на нього поширюються пільги як на військовослужбовця. Крім того, вважає заявлені судові витриати необгрунтованими.
Заслухавши пояснення відповідача та його представника, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. 
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що 15.12.2016 між АТ «Укрсиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №93341335000, за умовами якого відповідачу було активовано картковий рахунок та здійснювались операції з використанням кредитного ліміту, що підтверджується рухом коштів по рахунку картки з лімітом. За умовами договору відповідачу надано кредит в ромірі 30 000 грн., строком на 24 місяці, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти та сплатити нараховані відсотки. 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з п. 6, 12 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію": електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.
Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та позивачем не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.
Отже, із змісту наведених положень Закону випливає, що електронний договір може бути підписаний стороною за допомогою одноразового ідентифікатора, отримання якого є неможливим без прийняття особою пропозиції укласти електронний договір (оферти).
Таким чином, даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі.
Згідно з положеннями ст. 509 Цивільного кодексу України , зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частина 1 ст. 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.
Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України.
01.02.2024 між первісним кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Кредит капітал" було укладено договір про відступлення права вимоги №01022024 відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників, у тому числі і до відповідачки ОСОБА_2 .
Згідно ч.1 ст.514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ч.1 ст.516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.Враховуючи наведене вище, оскільки відповідачкою не виконано зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за наведеним вище кредитним договором, а також набуття позивачем права вимоги, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Як вбачається із долучених до позовоу відомостях про рух коштів по рахункку відповідач користувався кредитиними коштами до 10.02.2021, як визнано ним у судовому засіданні на час припинення використання кредитних коштів ним орієнтовно використано близько 29 тис. грн., із цих же відомостей вбачається, що сума неповернутих кредитних коштів становить 29 645 грн. 60 коп. та 75 комісія. 
Враховуючи наведене вище, оскільки відповідачем не виконано зобов`язання щодо повернення кредитних коштів за наведеним вище кредитним договором, набуття позивачем права вимоги до відповідача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором  в розмірі 29 720 грн 06 коп. 
Щодо вимоги про стягнення заборгованості з нарахованих відсотків то така не підлягає до задоволення з огляду на наступне. 
Так, позивачем не долучено до позову розрахунку заборгованості, натомість долучено відомості про рух коштів по картковому рахунку відповідача. Однак, із таких відомостей немає можливості з`ясувати періоди нарахування відсотків, погашення таких відповідачем, тощо, що з огляду на строк кредитування, визначений договором – 24 місяці, унеможливлює з`ясування підстав застосування строку позовної давності чи стркоу застосування пільги визначеної ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на яку має відповідач. 
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн. та витрати на оплату судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. 
Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судом встановлено, що 01.07.2025 між ТзОВ Фінансова компанія «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» укладено договір про надання правової допомоги №0107. Згідно договору про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, акту виконаних робіт №55, загальна сума витрат становить 8 000 грн. Підстави для зменшення такої відсутні, з огляду на обсяг виконаної роботи. 
Враховуючи зазначене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 836 грн. 17 коп. та витрати на сплату судового збору в сумі 2 070 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в: 

позов задоволити частково.
Стягнути із  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит - Капітал» (адреса: м.Львів, вул. Смаль - Стоцького 1, корпус 28 ЄДРПОУ:35234236) заборгованість за кредитним договором №93341335000 в розмірі 29 720 грн 06 коп, витрати на оплату судового збору у розмірі 2 070 грн та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 6 836 грн 17 коп.
В решті вимог позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуюча