ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | м. Львів | Справа № 460/1484/26 пров. № А/857/22667/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сала П. І.,
суддів: Димарчук Т. М., Москаля Р. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року (суддя Гресько О.Р.) у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2026 року ОСОБА_1 , який діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області щодо визнання протиправною бездіяльність відповідача в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспортної книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ (далі - Положення № 2503-ХІІ) та зобов`язання відповідача оформити та видати ОСОБА_2 паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки відповідно до вказаного Положення.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що у жовтні 2025 року він звернувся до відповідача з заявою про оформлення та видачу його неповнолітньому сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру. При цьому у заяві вказувалося про відмову від оформлення паспорта у вигляді ID-картки через релігійні переконання. Згодом він дізнався, що таку заяву було розглянуто формально, а відповідач не бажає оформляти та видавати паспорт громадянина України у формі паспортної книжечки. Відтак за захистом прав свого неповнолітнього сина він змушений звертатися до суду. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 у задоволенні позову відмовлено. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи. 
Звертає увагу на те, що кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Водночас його син ОСОБА_2 по досягненні ним цього віку не звертався за отриманням документу, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Відтак, з урахуванням чинного законодавства, яким передбачена можливість видачі паспорта громадянина України саме у формі паспортної книжечки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, а також виходячи з правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17, ОСОБА_2 має право на отримання паспорта громадянина України відповідно до Положення № 2503-ХІІ. При цьому суд першої інстанції помилково не визнав дану адміністративну справу типовою.
Крім того, на думку скаржника, наявність УНЗР не скасовує право на релігійні переконання та не позбавляє права на альтернативу у формі паспорта-книжечки, яке гарантоване зразковою справою. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.
Вважає безпідставними посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 806/3265/17, оскільки в цій справі досліджувалося питання про право на отримання паспорта в альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних, оскільки побоюється у зв`язку зі своїми переконаннями настання негативних наслідків через внесення персональних даних до ЄДДР та присвоєння УНЗР. Водночас ОСОБА_2 було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон та його персональні дані вже внесено до ЄДДР на підставі заяви-анкети законного представника ОСОБА_1 від 11.12.2015 і присвоєно УНЗР (20110714-00695). Тому використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при оформленні якого надано згоду на обробку персональних даних з присвоєнням унікального номеру запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у вигляді картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у її приватне і сімейне життя.
Заслухавши суддю-доповідача та перевіривши матеріали справи, колегія суддів зазначає таке.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 11.12.2015 законний представник ОСОБА_1 звернувся до Деснянського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області (8026) з метою оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон своєю неповнолітньому сину ОСОБА_2 
25.12.2015 за допомогою засобів Реєстру останньому було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на підставі поданої заяви-анкети, у якій надано згоду на обробку персональних даних в Реєстрі. Водночас ОСОБА_2 присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі 20110714-00695.
03.11.2025 ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернувся до Рівненського міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області щодо видачі паспорту у вигляді книжечки, відповідно до Положення № 2503-ХІІ. У заяві зазначив, що за релігійними переконаннями не погоджується із обробкою персональних даних, не дає згоди на обмін паспорта на паспорт у формі пластикової картки з електронним безконтактним носієм чи електронним чіпом.
За результатами розгляду вказаної заяви відповідач листом повідомив про відсутність правових підстав для оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки.
ОСОБА_1 , як законний представник ОСОБА_2 , вважає, що оскаржувана бездіяльність відповідача порушує право його неповнолітнього сина на отримання паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, що і зумовило його звернення до суду з цим позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини та встановлені обставини справи в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
За змістом частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20 листопада 2012 року № 5492-VI (далі - Закон № 5492-VI) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.
Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина (ч. 1 ст. 4 Закону № 5492-VI).
Як передбачено частиною третьою статті 13 Закону № 5492-VI, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний паспорт України, службовий паспорт України, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, проїзний документ біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, проїзний документ особи, якій надано додатковий захист, картка мігранта містять безконтактний електронний носій.
Особам гарантується право на відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті громадянина України. Таке право реалізується шляхом подання заяви відповідному уповноваженому суб`єкту про внесення або відмову від внесення відцифрованих відбитків пальців рук особи до безконтактного електронного носія (ч. 4 ст. 13 названого Закону).
Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 14 Закону № 5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
За приписами частин першої-четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Паспорт громадянина України оформляється особам, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли вісімнадцятирічного віку, - на кожні 10 років. Паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
У статті 7 Закону № 5492-VI визначено перелік інформації про особу, яка вноситься до Реєстру, в якій також передбачено, що у разі оформлення паспорта громадянина України до Реєстру за згодою особи вносяться також відцифровані відбитки пальців рук особи (пункт 13 частини першої цієї статті).
Відповідно до ч. 2 ст. 15 та абз. 2 ч. 2 ст. 21 Закону № 5492-VI Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2015 року № 302 (далі - Постанова № 302) затвердив зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України.
Згідно з пунктами 1-3 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою № 302, передбачено, що паспорт громадянина України (далі - паспорт) є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов`язаний отримати паспорт.
Одночасно чинним є також Положення № 2503-ХІІ, пунктами 2, 3, 13 якого передбачено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України, після досягнення 16-річного віку. Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для одержання паспорта (у формі паспортної книжечки) громадянин подає: заяву за формою, установленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.08.2018 у зразковій справі № 806/3265/17 наголошено на необхідності врахування державою при документуванні паспортом громадянина України релігійних переконань окремої групи людей, які відмовляються від формування щодо них цифрових ідентифікаторів особистості, в тому числі, від присвоєння унікального номеру запису у Єдиному державному демографічному реєстрі.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Саме з метою законодавчого забезпечення можливості оформлення паспорта у формі книжечки зразка 1994 року такою категорією громадян 03 квітня 2019 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302", відповідно до якої пункт 3 Постанови № 302 доповнено абзацом такого змісту: "Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.".
Згідно з пунктами 1, 2 розділу І Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 червня 2019 року за № 620/33591 (далі - Порядок № 456), цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України", постанови Кабінету Міністрів України від 03 квітня 2019 року № 398 "Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 р. № 302", Положення про паспорт громадянина України, затвердженого постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-XII (в редакції постанови Верховної Ради України від 23 лютого 2007 року № 719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку. Паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 червня 1994 року № 353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".
Підпунктом 2 пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 456 визначено, що для оформлення паспорта особа, яка досягла 16-річного віку, або її законний представник (далі - заявник) подає, зокрема, рішення суду.
Отже, чинним законодавством України передбачена можливість видачі паспорта громадянина України саме у формі книжечки на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги з посиланням на проаналізовані вище норми чинного законодавства, а також на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у зразковій справі № 806/3265/17.
Втім, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що адміністративна справа, яка розглядається, не може бути визначена як типова.
Так, 19.09.2018 Великою Палатою Верховного Суду прийнято постанову у зразковій справі № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) за позовом фізичної особи до Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Вказаною постановою визнано протиправною відмову Коростенського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області у видачі позивачу (фізичній особі) паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ, та зобов`язано Коростенський районний відділ Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області оформити та видати позивачу (фізичній особі) паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України № 2503-ХІІ. 
Згідно з пунктами 21, 22 частини першої статті 4 КАС України:
типові адміністративні справи - це адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги;
зразкова адміністративна справа - типова адміністративна справа, прийнята до провадження Верховним Судом як судом першої інстанції для постановлення зразкового рішення.
В силу вимог ч. 10 ст. 290 КАС України в рішенні суду, ухваленому за результатами розгляду зразкової справи, Верховний Суд додатково зазначає: а) ознаки типових справ; б) обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм; в) обставини, які можуть впливати на інше застосування норм матеріального права, ніж у зразковій справі.
На виконання зазначених вимог у постанові від 19.09.2018 за результатами розгляду зразкової справи № 806/3265/17 Велика Палата Верховного Суду навела такі ознаки типової справи:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорта у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-XII;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення № 2503-XII.
Крім того, у вказаному рішенні Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт № 2503-XII.
Водночас, вирішуючи справу № 806/3265/17, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відмова територіальних органів ДМС України у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення № 2503-ХІІ є протиправною саме у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних за своїми релігійними переконаннями.
Разом з тим, за обставин цієї справи, ОСОБА_2 видано паспорт громадян України для виїзду за кордон серії, тобто інформацію про особу вже внесено до ЄДДР з присвоєнням за результатами обробки персональних даних унікального номеру запису в Реєстрі (УНЗР № 20110714-00695).
Колегія суддів враховує, що Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 07 травня 2014 року № 152 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон", якою затверджені зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2 та Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (далі - Порядок № 152).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 152 паспорт громадянина України для виїзду за кордон (далі - паспорт для виїзду за кордон) є документом, що посвідчує особу, підтверджує громадянство України особи, на ім`я якої він оформлений, і дає право такій особі на виїзд з України і в`їзд в Україну. Паспорт для виїзду за кордон виготовляється у формі книжечки, правий форзац якої містить безконтактний електронний носій.
Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 16-річного віку, - на десять років (пункт 4 Порядку № 152).
Згідно з пунктом 7 Порядку № 152 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюються:
1) особі, яка досягла 16-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто;
2) особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (надалі по тексту також - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа;
3) особі, яка не може пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я та яка потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - на підставі заяви-анкети особи або її законного представника.
Пунктом 14 Порядку № 152 визначено, що до заяви-анкети вноситься така інформація про особу, на ім`я якої оформляється паспорт для виїзду за кордон: 1) прізвище, власне ім`я та по батькові (надалі по тексту також - ім`я); 2) дата народження; 3) місце народження (держава, область, район/місто, селище/село); 4) стать; 5) дата та підстави набуття громадянства; 6) унікальний номер запису в Реєстрі (у разі наявності); 7) відцифрований образ обличчя особи; 8) відцифрований підпис особи (крім осіб, які в установленому законом порядку визнані недієздатними, та осіб, які не досягли 14-річного віку). Підпис осіб з фізичними вадами вноситься за їх бажанням. Підпис осіб, які не можуть пересуватися самостійно у зв`язку з тривалим розладом здоров`я, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку, - вноситься із застосуванням засобів Реєстру шляхом сканування; 9) відомості про отримання відцифрованих відбитків пальців рук (відцифровані відбитки пальців рук особи не отримуються до досягнення нею 12-річного віку та у разі, коли особа не може пересуватися самостійно у зв`язку із тривалим розладом здоров`я та потребує термінового лікування за кордоном, що підтверджується медичним висновком відповідного закладу охорони здоров`я, оформленим в установленому порядку); 10) місце проживання із зазначенням адреси (держава, область, район/місто, селище/село, вулиця, номер будинку, корпусу, квартири); 11) номер контактного телефону заявника та/або адреса електронної пошти; 12) реквізити документа, на підставі якого оформлюється паспорт для виїзду за кордон; 13) відомості про законного представника особи (ім`я, дата народження, реквізити документа, що посвідчує особу, та документа, що підтверджує його повноваження); 14) відомості про сплату адміністративного збору (консульського збору) або про звільнення від його сплати; 15) дата заповнення заяви-анкети.
У свою чергу, приписами статті 10 Закону № 5492-VI визначено, що у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Як встановлено судом, законний представник надав згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 та йому було присвоєно УНЗР у зв`язку з оформленням паспорта громадянина України для виїзду за кордон у 2015 році, відповідно до поданої заяви-анкети.
Між тим, постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 № 806/3265/17 (Пз/9901/2/18) стосується питань захисту прав і свобод громадян України, які не надають згоду на обробку персональних даних, оскільки з мотивів релігійних переконань побоюються настання в результаті їх обробки негативних наслідків, пов`язаних із формуванням цифрових ідентифікаторів особи.
Тобто, у зразковій справі правовідносини стосувались майбутнього внесення персональних даних до Реєстру, та предметом розгляду у такій справі було порушене право мати паспорт у альтернативній формі особи, яка не надавала згоду на обробку персональних даних.
У зв`язку із цим, помилковими є твердження скаржника про необхідність віднесення цієї справи до типової відносно зразкової справи № 806/3265/17.
При вирішенні справи колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 на небажання його неповнолітнього сина надати згоду на обробку своїх персональних даних та його намір отримати паспорт громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки, як на правомірну підставу для відмови від отримання паспорта у вигляді ID-картки, оскільки у Реєстрі вже містяться персональні дані ОСОБА_2 та йому присвоєно унікальний номер запису в цьому Реєстрі, який є незмінним.
Своє чергою, видача паспорта громадянина України у формі книжечки не призведе до вилучення з Реєстру відповідних даних. Тобто, використання паспорта громадянина України у формі ID-картки, при виготовленні якого було надано згоду на обробку персональних даних та було присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить про відсутність порушень прав позивача та не може трактуватися як втручання у його приватне і сімейне життя.
При цьому враховується правова позиція, сформовано Верховним Судом у постановах від 08.06.2023 у справі № 380/5977/21, від 06.02.2025 у справі № 420/26651/23, у постанові від 11.12.2025 у справі № 440/3168/23 та інших. Її суть зводиться до того, що якщо раніше вже було надано згоду на оброку даних засобами ЄДДР з формуванням УНЗР при формуванні паспорта для виїзду за кордон або паспорта громадянина України у вигляді ID-картки, то подальша відмова від виготовлення паспорта громадянина України у формі ID-картки засобами ЄДДР є необґрунтованою.
Резюмуючи, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної окремо або в сукупності не дають підстав вважати, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального права. Суд правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм об`єктивну юридичну оцінку відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи вищенаведені мотиви, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на результат апеляційного перегляду, розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 16 березня 2026 року у справі № 460/1484/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Суддя-доповідач | | П. І. Сало
судді | | Т. М. Димарчук
| | Р. М. Москаль