Справа № 201/1838/26
Провадження № 2/201/2682/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

02 вересня 2026 року суддя Соборного районного суду міста Дніпра Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина
Короткий зміст позовної заяви

08.02.2025р., в м. Дніпро по вул. 128-ї Бригади Тероборони (Курчатова), буд. 4, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «RENAULT», державний номерний знак НОМЕР_1 (власник - ОСОБА_2 ) та «TOYOTA», державний номерний знак НОМЕР_2 (водій - ОСОБА_1 ). В результаті ДТП було завдано матеріальних збитків, оскільки мало місце пошкодження транспортних засобів.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2025р. по справі № 203/1093/25 ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП.
Внаслідок зазначеної ДТП автомобіль потерпілої особи отримав пошкодження, що підтверджується вказаною постановою суду.
Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідачки на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, потерпіла особа звернувся до МТСБУ з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до Звіту оцінювача розмір збитку, завданий потерпілій стороні, становить 24 661,93 грн. з урахуванням ПДВ.
Позивачем було понесено витрати, пов`язані з регламентною виплатою в розмірі 20 551,62 грн.
Позивач намагався вирішити даний спір з відповідачкою в досудовому порядку, однак звернення позивача залишились без реагування і задоволення, в добровільному порядку витрати не компенсовані МТСБУ.
На підставі викладеного, просив стягнути з відповідачки 22 501,62 грн. матеріальної шкоди в порядку peгpecy, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 328,00 грн.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідачка правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористалася.

Рух справи.

10.02.2026р. МТСБУ звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 1-4).
Ухвалою судді Соборного районного суду міста Дніпра від 20.04.2026р. відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному провадженні без виклику сторін (а.с. 26).
Враховуючи категорію спору (малозначна справа), справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.
Відповідачка ОСОБА_1 двічі повідомлялася про розгляд справи шляхом надсилання поштової кореспонденції на підтверджену адресу місця її реєстрації, конверти, якими направлялась поштова кореспонденція повернулись до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 08.02.2025р. у м. Дніпрі по вул. 128-ї Бригади Тероборони (Курчатова) 4, водій ОСОБА_3 , керуючи т.з. Toyota Land Cruiser Prado, д.н.з. НОМЕР_3 , не стежила за дорожньою обстановкою, в наслідок чого здійснила наїзд на т.з. Renault Maser, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , яке стояло припарковано попереду, в наслідок чого авто отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 2.3. б ПДР України.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2025р. по справі № 203/1093/25 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 14).
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , власником автомобіля марки «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_5 є ОСОБА_2 (а.с. 7).
11.02.2025р. представник ОСОБА_2 – адвокат Богуцький І.О. звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 08.02.2025р., у якому вказав, що у відношенні 
ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, взаємні розрахунки не проводились (а.с. зворот 5).
Згідно звіту № SOS_-250227-304950 експерта ФОП ОСОБА_5 , розмір матеріального збитку заподіяного власнику Т3 «RENAULT», д.н.з. НОМЕР_5 , становить 24 661,93 грн. з урахуванням ПДВ (а.с. 8-9).
За виконання експертного дослідження по встановленню вартості матеріального збитку, на підставі рахунка №2019 від 15.04.2025р. Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило СОС Сервіс Україна 1 950,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №16321 від 23.05.2025р. (а.с. зворот 16).
Згідно платіжної інструкції № 23083 віл 15.07.2025р., на підставі заяви потерпілої про напрям виплати (а.с. 5), наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №3.1/21044 від 03.07.2025р. (а.с. 15) з Довідкою №l від 02.07.2025р., Моторне (транспортне) страхове бюро України (а.с. 15) здійснило регламентну виплату на рахунок ОСОБА_2 в розмірі 20 551,62 грн. (а.с. 16).

2. Мотивувальна частина
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до положень п. «в» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).
Суд вважає обґрунтованими та доведеними належними доказами вимоги позивача стосовно стягнення з відповідача 20 551,62 грн. матеріальної шкоди в порядку peгpecy.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно із ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Таким чином, неправомірними діями відповідачки пов`язаними з використанням джерела підвищеної небезпеки (транспортного засобу) було завдано майнової шкоди та прямих збитків, які знаходяться в безпосередньому причинно-слідчому зв`язку зі вказаними діями відповідачки і підлягають повному відшкодуванню за рахунок винної особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
За ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.
Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону у разі, якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, з порушенням умов, передбачених п. 13.2 ст. 13 цього Закону (при укладанні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
Згідно з ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, оскільки вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлена та останньою не спростована під час розгляду даної цивільної справи, ОСОБА_1 не застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, а також відсутня інформація про наявність у Відповідачки статусу особи, яка згідно з п. 13.1 ст. 13 Закону №1961 звільнена від обов`язкового страхування, а також те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України виконало покладений на нього договором добровільного страхування обов`язок з відшкодування шкоди, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу разом з витратами на виконання експертного дослідження по встановленню вартості матеріального збитку у розмірі 22 501,62 грн., у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат.
Щодо судового збору.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3 328,00 грн. (а.с. 4а).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ 21647131) матеріальну шкоду в порядку peгpecy у розмірі 22 501 (двадцять дві тисячі п`ятсот одна) грн. 62 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (ЄДРПОУ 21647131) судові витрати у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя О.С. Наумова