ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Єдиний унікальний №333/4267/25    Головуючий в 1 інст.Стоматов Е.Г.
Провадження №33/807/172/26     Доповідач в 2 інст.Дадашева С.В.
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2026 року     місто Запоріжжя

Суд апеляційної інстанції у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду Дадашевої С.В., розглянув в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою останнього на постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 липня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік,
стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Згідно з постановою суду, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №321016 від 05 травня 2025 року, 05 травня 2025 року о 13 годині 08 хвилині в м.Запоріжжя, вул.Космічна, буд. 13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом електроскутером «CORSO», б/н, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: виражене тремтіння пальців рук, неприродна блідість обличчя, звужені зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився під час безперервної відеофіксації на нагрудній бодікамері. Від керування відсторонено, про повторність попереджено, транспортний засіб припарковано без порушень ПДР України. Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення. 

В обґрунтування своїх вимог зазначає про порушення судом першої інстанції права на захист.
Звертає увагу на явні розбіжності у трактуванні працівниками поліції та суддею першої інстанції вчинених ним дій, так як він, будь-яким автомобілем не керував, та припарковувати не міг.
Наголошує на тому, що електроскутер, який має потужність менше 3 кВт, не належить до категорії механічних транспортних засобів. При цьому, в ПДР розмежовані поняття механічний транспортний засіб та транспортний засіб, різниця між якими полягає у наявності двигуна внутрішнього згорання, а також потужності електродвигуна. Транспортний засіб з електродвигуном вважається механічним за умови, що потужність двигуна більша, ніж 3 кВт. В іншому випадку транспортний засіб не буде вважатися механічним, однак все ж таки залишатиметься транспортним засобом. 
Вказує, що рапорт працівника поліції не може вважатися належним і допустимим доказом у вчиненні адміністративного правопорушення, як і відео з нагрудних бодікамер, які поза встановлених законодавчих вимог не були належним чином оформлені як доказ.

В судове засідання, призначене на 08 травня 2026 року, ОСОБА_1 не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки до суду апеляційної інстанції не повідомив, клопотань про відкладення судового засідання від сторони захисту не надходило.
Суд апеляційної інстанції неодноразово відкладав апеляційний розгляд справи задля виклику ОСОБА_1 , останній викликався до суду шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною працівником поліції у протоколі, зі слів ОСОБА_1 , та самим ОСОБА_1 при поданні апеляційної скарги, а також за допомогою SMS – повідомлення за номером телефону, вказаним в рапорті працівника поліції, згідно з відповідними довідками у додатку «Viber», судові повістки є доставленими, також оголошення здійснювалось на сайті судової влади України.
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутність  ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції враховує практику Великої Палати Верховного суду, викладеній у постанові від 23 серпня 2018 року у справі №11-237сап18 згідно з якою, право особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на особисту участь при розгляді її справи чи участь її адвоката встановлене ч.1 ст.268 та ч.6 ст.294 КУпАП, не є абсолютним.
Верховним Судом в п.34 постанови від 12 березня 2019 року по справі №910/9836/18 також зазначено, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» (Заява №3236/03, п.41) від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
Суд не зобов`язаний сам з`ясовувати причини неявки належно сповіщених учасників справи, оскільки обов`язок повідомити про ці причини і надати докази поважності неявки покладається на учасників справи.
Судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення  ОСОБА_1 та забезпечення його права на особисту участь під час апеляційного розгляду справи, проте останній долею своєї справи не цікавиться. 
В свою чергу, подальше відкладення апеляційного розгляду через неявку  ОСОБА_1  може затягнути цей розгляд на невизначений час.
З урахуванням викладених обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу без участі  ОСОБА_1 , що узгоджується з положеннями ст.294 КУпАП.

Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд доходить таких висновків.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Цих вимог закону суд першої інстанції дотримався при розгляді справи.
Висновки суду щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, засновані на досліджених в судовому засіданні доказах та є обґрунтованими.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 судом виконані вимоги ст.ст.280, 283 КУпАП та повно, всебічно з`ясовані обставини справи, дотримані вимоги закону щодо змісту постанови про адміністративне правопорушення.
Вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, в повному обсязі підтверджена наявними в справі доказами, зокрема відомостями, які містяться:
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №321016 від 05 травня 2025 року, з якого убачається, що 05 травня 2025 року о 13-08 годині в м.Запоріжжя, вул.Космічна, буд.13, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме електроскутером «CORSO», б/н, з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився на місці зупинки транспортного засобу. Від керування відсторонений шляхом паркування транспортного засобу без порушень ПДР України. Про повторність попереджено, чим порушив п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП;
- у направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 05 травня 2025 року;
- у письмових поясненнях ОСОБА_1 , згідно з якими останній підтвердив факт відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі; 
- у довідці про відсутність повторності за ст.130 КУпАП щодо ОСОБА_1 та отримання останнім посвідчення водія НОМЕР_1 від 14 січня 2006 року; 
- відеозаписом події, який узгоджується із обставинами, вказаними в протоколі та долучених до нього матеріалах.
Вказані докази узгоджуються з відомостями, викладеними в рапорті поліцейського взводу 1 роти 2 батальйону 2 УПП в Запорізькій області ДПП сержанта поліції Єрмошкіна О., згідно з яким, 05 травня 2025 року о 13:08 годині за адресою: м.Запоріжжя, Комунарський сайон, вул. Космічна 13, на підставі ст. 35 Закону України " Про Національну поліцію" було зупинено електроскутер Corso під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає: АДРЕСА_1 . Під час спілкування у водія виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме звужені зіниці очей,що не реагують на світло,виражене тремтіння пальців рук,поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у медичному закладі у лікаря - нарколога відмовився на місці зупинки ТЗ. Відносно ОСОБА_1 складено протокол ЕПР1 321016 за ч.1 ст.130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР України. ПВ не вилучалось,ТД не видавався. Від керування відсторонений шляхом паркування тз без порушень ПДР України. Фізична сила та спецзасоби не застосовувались. Подія зафіксована на персональні мобільні пристрої Моторола 474955, 474982.
Дослідивши всі наявні докази у їх сукупності, суд дійшов до правильного висновку про те, що ці докази підтверджують вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при викладених в постанові суду обставинах.
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими та повністю відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на досліджених доказах, які є належними та допустимими.
Згідно з оскаржуваною постановою суду, в судовому засіданні, призначеному на 23 червня 2025 року, ОСОБА_1 вину не визнав, заперечував щодо складеного адміністративного протоколу. Вважає, що поліцейські мають до нього прискіпливе відношення. Також, надав пояснення, що він їхав на велосипеді, а не електроскутері, як зазначено в протоколі. Наголошує на тому, що вказаний велосипед не є механічним засобом. На підтвердження зазначеного надав копію паспорту до велосипеду. 
В судове засідання призначене на 16 липня 2025 року ОСОБА_1 не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить розписка пор отримання судової повістки про виклик.
Будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи без його участі до суду не надходило.

На думку апеляційного суду, доводи, викладені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 складений з дотриманням вимог ст.ст.254-256 КУпАП та містить всі необхідні для розгляду справи відомості, якихось істотних недоліків при його складанні, які б тягли за собою визнання цього протоколу недопустимим доказом, не убачається. Достовірність відомостей, зазначених у протоколі, сумнівів не викликає, оскільки ці відомості узгоджуються з іншими доказами, доданими до протоколу.
Об`єктивних даних, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що протокол про адміністративне правопорушення та інші адміністративні матеріали складені не уповноваженими особами, в матеріалах справи немає.
Всі докази, додані до протоколу, узгоджуються між собою та істотних суперечностей не мають.
Достовірність цих доказів стороною захисту в т.ч. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не спростовано.
Вчинення ОСОБА_1 вищевказаного правопорушення підтверджується як відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення, так і доданими до протоколу доказами, які дослідив суд першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Доводи апелянта про те, що рапорт працівника поліції не може бути доказом в справі, також на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки вказаний вище рапорт працівника поліції не є єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому правопорушення. Цей рапорт узгоджується з іншими доказами.
Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, про те, що електроскутер, який має потужність менше 3 кВт, не належить до категорії механічних транспортних засобів, а тому, в цьому випадку, відсутній склад інкримінованого йому правопорушення, на думку суду апеляційної інстанції, не є слушними, з огляду на таке. 
Статтею 130 КУпАП серед іншого, передбачено відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
При цьому, вказаною статтею транспортні засоби не розмежовуються на механічні та інші.
Відповідно до Закону України "Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів", електричний колісний транспортний засіб – дво - і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Отже, електроскутери, електросамокати, гіроскутери та інша подібна техніка офіційно визнаються транспортними засобами. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух", учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. 
З гідно з цим Законом, до учасників дорожнього руху належать у тому числі водії транспортних засобів.
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Таким чином, особи, що керують, такими транспортними засобами як електросамокати, електроскутери, електровелосипеди, гіроскутери, є водіями і зобов`язані дотримуватися Правил дорожнього руху.
З матеріалів провадження, зокрема і з відеозапису, убачається, що електроскутер, яким керував ОСОБА_1 , обладнаний сидінням, призначений для перевезення людей та приводиться в рух за допомогою електродвигуна.
Апеляційний суд також, враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 15 березня 2023 року у справі № 127/5920/22, відповідно до якої використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху, є джерелом підвищеної небезпеки, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року зазначається, що будь-яка особа, яка володіє чи керує транспортним засобом, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти ними та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Таким чином, водій, реалізувавши своє право володіти та/або керувати будь-яким транспортним засобом, автоматично погодився виконувати додатково покладені на нього обов`язки, встановлені нормами законодавства України, у тому числі і Правилами дорожнього руху України.
В цьому випадку ОСОБА_1 , як водій, вказані Правила порушив, зокрема п.2.5 Правил. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу і на те, що, згідно з відеозаписом, працівники поліції у ОСОБА_1 виявили певні ознаки наркотичного сп`яніння та запропонували останньому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, на що ОСОБА_1 зазначив про те, що перебуває на метадоновій програмі та відмовляється їхати до медичного закладу. Після чого, ОСОБА_1 працівниками поліції були роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду, на що ОСОБА_1 зазначив, що наслідки відмови розуміє та запропонував складати протокол.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дотримався вимог закону при розгляді цієї справи, в повному обсязі з`ясував обставини справи, дослідив всі докази, які наявні в матеріалах справи, надав цим доказам правильну оцінку.
Оскаржувана постанова суду містить всі відомості, передбачені ст.283 КУпАП, та є належним чином вмотивованою.
При накладенні адміністративного стягнення суд дотримався вимог ст.33 КУпАП, оскільки врахував характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини і наклав стягнення у межах, встановлених цим Кодексом.
Порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанову Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 16 липня 2025 року стосовно ОСОБА_1  за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького
апеляційного суду      С.В. Дадашева

Дата документу  Справа № 333/4267/25