КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
20 липня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/6869/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Шкоріної О. І., Саліхова В. В., 
розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на рішення Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Гринчак О. І.
від 09 грудня 2025 року
у цивільній справі № 754/15365/25 Деснянського районного суду міста Києва
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 8376840 від 12.10.2024 в розмірі 49 970,00 грн, з яких: 19 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 470,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 9 500,00 грн - заборгованість за пенею, штрафами.
Обґрунтовуючи вимоги зазначав, що між ОСОБА_1 та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено кредитний договір № 8376840 від 12.10.2024.
25.06.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 25062025/1, на підставі якого останнє набуло права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників вимоги, зокрема до відповідача. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором № 8376840 від 12.10.2024 у загальному розмірі 40 470,00 грн (з яких: 19 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21 470,00 грн - заборгованість за відсотками) та судовий збір в розмірі 2 452,33 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору № 8376840 від 12.10.2024 в електронній формі, оскільки в матеріалах справи відсутні електронні оригінали документів із кваліфікованими електронними підписами сторін. Звертає увагу на те, що матеріали справи не містять підтвердження направлення одноразового ідентифікатора на його номер телефону, доказів його реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора чи отримання ним примірника правочину. Апелянт вказує на недоведеність фактичного перерахування йому кредитних коштів у розмірі 19000,00 грн, оскільки надана картка обліку договору є одностороннім арифметичним розрахунком фінансової установи, а не первинним бухгалтерським документом. Посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, згідно з якою виписки та розрахунки банку за відсутності підтвердження ознайомлення з ними позичальника не можуть слугувати беззаперечним доказом заборгованості. Стверджує, що довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» про переказ коштів є неналежним доказом, оскільки містить посилання на сторонній договір № 087/20-П від 08.07.2020, а сам переказ мав здійснюватися виключно з поточного рахунку первісного кредитора. Додатково апелянт зазначає про недоведеність відступлення права вимоги за договором факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 через ненадання повного тексту договору, відсутність додатків та приховання даних у витягу з реєстру боржників.
17.02.2026 представником позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Зазначає, що кредитний договір укладений в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, відправленого у вигляді смс-коду на верифікований номер телефону відповідача НОМЕР_1 , який повністю збігається з його контактними даними в апеляційній скарзі. Посилається на правову позицію Верховного Суду у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, відповідно до якої електронний правочин, підписаний одноразовим ідентифікатором, за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Наголошує на чинності презумпції правомірності правочину згідно зі статтею 204 ЦК України, оскільки цей кредитний договір не визнаний судом недійсним. Стосовно перерахування коштів позивач вказує, що інформаційний лист платіжного сервісу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» є належним первинним документом відповідно до Закону України «Про платіжні послуги», який фіксує успішну безготівкову транзакцію на картку відповідача № НОМЕР_2 . Звертає увагу на те, що відповідач мав повний доступ до свого карткового рахунку, проте не надав суду власної банківської виписки на спростування факту отримання коштів. Щодо договору факторингу позивач зазначає, що перехід права вимоги відбувся в момент підписання акту прийому-передачі реєстру боржників, а частина даних у реєстрі була прихована виключно з метою збереження комерційної таємниці та конфіденційної інформації про інших клієнтів.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Отже розгляд даної справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги в порядку письмового провадження без виклику учасників справи, що підтверджується звітом про доставку копії ухвали про відкриття апеляційного провадження до електронного суду позивача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відповідача ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів дійшла таких висновків.
Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.10.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (позикодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) був укладений договір про надання споживчого кредиту № 8376840, згідно з п. 1.2 якого на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити процент користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п. 1.3 договору сума кредиту(загальний розмір) складає: 19 000,00 гривень. Тип кредиту - кредит.
Згідно з п. 1.4 договору строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної став договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), що є Додатком № 1 цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умова: строки, визначені в Договорі.
Відповідно до п. 1.5 договору Тип процентної ставки - фіксована.
Стандартна процентна ставка становить 1,00 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору (п.п. 1.5.1).
Знижена процентна ставка 0,70 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо Споживач до 06.11.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Споживач, як учасник Програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Споживач розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим Договором. Споживач погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Споживачем права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Споживача, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки (п.п. 1.5.2.).
Протягом строку дії Договору розмір процентів за користування кредитними коштами може бути змінений у бік зменшення для Споживача у випадку та на умовах визначених в пп. 1.5.2 Договору, зокрема у випадку отримання Споживачем знижки на стандартну процентну ставку (п.а. 1.5.3).
Згідно з п. 1.8 договору загальні витрати на дату укладення Договору складають:
за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 66 500,00 грн (п.п. 1.8.1);
за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 65 075,00 грн (п.п. 1.8.2).
Позивач на підтвердження перерахування відповідачу коштів в сумі 19 000,00 грн за вказаним договором надав довідку ТОВ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ».
25.06.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 25062025/1, за умовами якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за укладеними кредитним договорами згідно з реєстром боржників в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги.
25.06.2025 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підписано акт прийому-передачі реєстру боржників за вказаним договором факторингу.
Відповідно до витягу з реєстру боржників від 25.06.2025 до договору факторингу заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 8376840 становить 49 970,00 грн, з яких: 19 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 21 470,00 грн - сума заборгованості за відсотками; 9 500,00 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було належним чином укладено договір про надання споживчого кредиту в електронній формі, умови якого сторони добровільно погодили. Встановивши, що первісний кредитор виконав свої зобов`язання та перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 19 000,00 грн, що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім», суд дійшов висновку про виникнення у відповідача обов`язку з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків. Суд першої інстанції врахував положення статей 526, 1048, 1049, 1054 ЦК України та дійшов висновку, що відповідач не надав суду доказів належного виконання зобов`язань або повного чи часткового погашення заборгованості. Встановивши факт укладення договору факторингу № 25062025/1 від 25.06.2025 та підписання акту прийому-передачі реєстру боржників, суд визнав доведеним перехід права грошової вимоги до нового кредитора в обсязі 19 000,00 грн за тілом кредиту та 21 470,00 грн за відсотками. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення неустойки в розмірі 9 500,00 грн, суд виходив із приписів пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який звільняє позичальника від обов`язку сплати пені та штрафів у період дії воєнного стану. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обов'язок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги. Водночас, на відповідача покладається тягар спростування цих обставин або доведення факту належного виконання зобов`язань.
Аналізуючи доводи апелянта щодо неукладення кредитного договору в електронній формі, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 639 ЦК України та статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний електронним підписом одноразового ідентифікатора, за своїми правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Верифікація відповідача здійснювалася через інформаційно-комунікаційну систему кредитора за допомогою смс-коду, направленого на його мобільний телефон. У реквізитах сторін договору вказано два телефонні номери, як належні ОСОБА_1 , а саме: НОМЕР_3 та НОМЕР_4 . Колегія суддів звертає увагу, що номер телефону НОМЕР_4 апелянт самостійно зазначив у тексті апеляційної скарги як контактний, що свідчить про його належність саме ОСОБА_1 та підтверджує факт проходження ним ідентифікації. Вчинення дій з використанням особистого кабінету та введення одноразового ідентифікатора створює презумпцію того, що ці дії вчинені безпосередньо відповідачем, а його вільне волевиявлення було спрямоване на набуття цивільних прав та обов`язків (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19). Крім того, вказаний правочин не був оскаржений чи визнаний недійсним у судовому порядку, а тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція його правомірності (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010).
Щодо тверджень апелянта про недоведеність перерахування грошових коштів та безпідставність довідки платіжного сервісу, колегія суддів зазначає, що сучасне правове регулювання безготівкових розрахунків зазнало суттєвих змін. Відповідно до статті 31 Закону України «Про платіжні послуги», офіційний звіт або інформаційний лист платіжного оператора, що містить повні відомості про транзакцію (дату, час, суму, унікальний номер операції та масковані реквізити карткового рахунку), є належним та допустимим первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та рух коштів від кредитора до позичальника через платіжну інфраструктуру. Посилання скаржника на правові позиції Верховного Суду 2018-2020 років є безпідставним, оскільки вони базувалися на положеннях попереднього законодавства і не враховують сучасних механізмів безготівкових розрахунків через небанківські платіжні установи. Надана позивачем довідка Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» містить усі обов`язкові реквізити, підтверджує успішне зарахування 19 000,00 грн на платіжну картку № НОМЕР_2 та повністю кореспондує з умовами укладеного договору. При цьому відповідач, маючи безперешкодний доступ до відомостей про рух коштів на власній картці, не надав суду виписки по рахунку на спростування факту отримання кредиту, обмежившись суто формальною критикою доказів позивача, що розцінюється колегією суддів як спроба уникнути виконання зобов`язання.
Стосовно заперечень проти правомірності відступлення права вимоги, колегія суддів наголошує, що доказом переходу прав за зобов`язанням до нового кредитора є безпосередньо сам правочин щодо відступлення прав вимоги, а не документація, що засвідчує кожну окрему вимогу (правовий висновок у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 у справі № 910/10963/19). Факт підписання договору факторингу № 25062025/1 та відповідного акту прийому-передачі реєстру боржників підтверджує належність позивачу права вимоги до ОСОБА_1 . Приховання частини даних інших боржників у витягу з реєстру є правомірним та обґрунтованим заходом, спрямованим на виконання вимог закону щодо захисту персональних даних та збереження комерційної таємниці, і не свідчить про дефектність доказу в частині, що стосується безпосередньо апелянта.
Розмір заборгованості за тілом кредиту та відсотками повністю підтверджений матеріалами справи, є арифметично правильним і відповідачем не спростований.
Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку зібраним доказам.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.
Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.
Відповідно ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи рішення суду без змін, не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 09 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді Є. П. Євграфова

О. І. Шкоріна

В. В. Саліхов