Справа №:755/2111/23
Провадження №: 2/755/2116/23
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2023 р. місто Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.,
при секретарі Бурячек О.В., 
учасники цивільного процесу:
позивач - ОСОБА_1 ,, 
представник позивача - адвокат Пізняхівський Ф.М., 
представник відповідача - не з`явився,
представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації з вимогою: «ухвалити рішення, яким визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , право користування квартирою АДРЕСА_1 ».
21 лютого 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
07 березня 2023 року (вх. № 11054) представником відповідача Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації - Яценюк Л.П. подано до суду відзив на позов, за змістом відзиву представником відповідача висловлена позиції щодо підстав для відмови у задоволені позову, посилаючись на те, що позивач не довів наявності передбачених житловим законодавством підстав для визнання за ним права користування спірною квартирою. Так, позивач ОСОБА_1 не є членом сім`ї наймача у розумінні Житлового кодексу Української РСР, не надав належних і допустимих доказів його вселення до спірного житла у встановленому законом порядку, отримання письмової згоди наймача та членів його сім`ї, постійного проживання, ведення спільного господарства з наймачем і належної участі в утриманні квартири. Крім того, реєстрація місця проживання позивача тривалий час здійснювалася за іншою адресою, а подані ним документи не підтверджують обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. 
07 квітня 2023 року (вх. № ЕП-4581/1) до суду надійшла відповідь на відзив подана представником позивача - адвокатом Пізняхівським Ф.М., представником наведено контраргументи щодо позиції відповідача, яка викладена у відзиві на позов, стосовно доведення позивачем підстав позову, належності та допустимості долучених до позову доказів.
24 квітня 2023 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Пізняхівський Ф.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та на підставі наявних у справі доказів, додатково пояснили, що спірна квартира АДРЕСА_1 була надана на підставі ордера від 08 травня 1970 року ОСОБА_2 . Після його смерті наймачем житлового приміщення стала його дружина ОСОБА_3 , з якою проживав син ОСОБА_4 - батько позивача. У 2016 році за згодою свого батька ОСОБА_4 та бабусі ОСОБА_3 позивач вселився до спірної квартири, де постійно проживав однією сім`єю разом із ними, вів спільне господарство, брав участь в утриманні житла та оплаті житлово-комунальних послуг. Після смерті ОСОБА_3 , а згодом і ОСОБА_4 , ОСОБА_1 продовжив проживати у спірній квартирі, однак оформити право користування житловим приміщенням у позасудовому порядку не зміг, оскільки відповідач відмовився визнати за ним таке право. Посилаючись на те, що позивач фактично набув статусу члена сім`ї наймача, постійно проживав у спірній квартирі, вів із наймачем спільне господарство та після смерті останнього продовжує користуватися житловим приміщенням, просили суд визнати за позивачем право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Представник відповідача Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, висловив свою позицію щодо заявлених вимог у відзиві на позов.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Вислухавши пояснення позивача та його представника - адвоката Пізняхівського Ф.М., показання свідків  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , дослідивши подані позивачем письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності відповідно до вимог процесуального закону, суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи, підтверджені належними, допустимими доказами, оціненими у взаємному зв`язку, а також норми матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, є підставою для ухвалення рішення з огляду на таке.
Згідно з статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Конституція України гарантує як захист права власності, так і захист права на житло.
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 07 жовтня 1994 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Києві; його батьком зазначено ОСОБА_7 , матір`ю - ОСОБА_8 .
Згідно з ордером № В 135573 на жиле приміщення, виданим 08 травня 1970 року, право на зайняття житлового приміщення надано сім`ї, до складу якої входили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_7 ,  ОСОБА_11 .
Згідно з договором найму житлового приміщення, укладеним між управлінням будинками Дарницького району м. Києва та ОСОБА_9 , останньому було надано у користування квартиру АДРЕСА_1 . Договором визначено склад та характеристику житлового приміщення, а також права та обов`язки сторін.
Згідно з актом видачі і приймання квартири, який є додатком до договору найму житлового приміщення, ОСОБА_9 передано у користування зазначену квартиру. Акт містить відомості про технічний стан житлового приміщення, інженерного обладнання та підтверджує передачу квартири наймачеві.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 20 лютого 2019 року складено актовий запис № 3410.
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Києві, про що 28 квітня 2021 року складено актовий запис № 10548.
Згідно з витягом із наказу Комунального підприємства з утримання житлового господарства Дніпровського району м. Києва від 24 квітня 2013 року квартиру АДРЕСА_1 переоформлено на ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю попереднього квартиронаймача ОСОБА_7 .
Згідно з довідкою про зняття з реєстрації місця проживання від 24 листопада 2021 року ОСОБА_1 знятий із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з статтею 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.
Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися як члени сім`ї наймача в установленому законом порядку.
Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Відповідно до статті 814 ЦК України у разі зміни власника житла, переданого у найм, до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця.
За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, друга статті 89 ЦПК України).
Згідно зі статтею 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Для доведення обставин у справі представником позивача заявлено клопотання про виклик у судове засідання свідків - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які у судовому засіданні підтвердили факт постійного проживання позивача у спірній квартирі з 2016 року разом із батьком та бабусею, а після їх смерті - самостійно. Позивач ОСОБА_1 вів у спірному житлі спільний побут, зберігав особисті речі та фактично користувався квартирою як місцем свого постійного проживання. 
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд вважає доведеним той факт, що позивач ОСОБА_1 на законних підставах вселився, постійно проживає та користується спірним жилим приміщенням, утримує житло в належному стані та несе витрати на утримання житла, здійснює оплату за житлово-комунальні послуги, а, отже, є таким, що набув право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Відповідно до правових позиції Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 року). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.
Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання права користування житловим приміщенням є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. 
Враховуючи наведене та керуючись, ст. 47 Конституції України, ст.ст. 16, 58, 61, 63, 127, 128, 129 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 16, 76-81, 89, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», про визнання права користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Сторони цивільного процесу: 
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової карти платника податків - НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач: Дніпровська районна у місті Києві державна адміністрація, код ЄДРПОУ 37203257, юридична адреса: місто Київ? бульвар Праці, 1/1.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я: